NÅGRA SYNPUNKTER R(JRANDK SKOGSBRUKETS EKONOMI. ;,0I 



Det synes mig, som om mänga invändningar, som här gjorts, framkom- 

 mit pä grund af att vederbörande ej förstått eller velat sätta sig in i den 

 begränsning jag både nu och i min föregående uppsats gifvit ämnet, hvars 

 omfäng är alltför stort för att genom en 40 sidors tiskriftsuppsats ens tillnär- 

 melsevis kunna uttömmas. 



När prof. Heckscher vid ett föregående tillfälle önskade utredning dels 

 på massatillväxt och värdeökning för svenska skogar i olika åldrar, dels pris- 

 stegringen på olika dimensioner, dels ock en analys af den nuvarande ränte- 

 foten i Sverige, så har jag begränsat mig till den första af dessa och därmed 

 direkt sammanhängande frågor. Mitl öfvervägande gäller sålunda den skillnad 

 i afkastning af ett och samma skogsbruk, som en förändring af omlopps/iden 

 kan medföra, medan vissa herrar opponenter i diskussionen äfven villja införa 

 en hel massa andra, delvis fullkomligt främmande saker, t. ex. huruvida den 

 funna räntabilitetsprocenten kan vara nöjaktigt hög, för att det skall löna 

 sig att fortsätta med skogsbruk i Sverige, eller huruvida af mig äsatta skogs- 

 värden kunna anses motsvara en skälig köpeskilling o. s. v. Den första frågan 

 kan, enligt mitt förmenande, aldrig bli föremål för diskussion, då vi ej ännu 

 kunna yttra oss om mera än den löpande räntan, hvaremot allmänna förbättringen 

 i skogsegendomars tillstånd och värde tillsvidare endast tillnärmelsevis kan med- 

 tagas i kalkyl; och är sålunda skogsbrukets /o/ala räntabilitet och de frågor, 

 som däraf bero, fortfarande obekanta. 



Den andra frågan, huruvida de af mig åsatta skogsvärdena verkligen 

 kunna uttagas vid egendomens sköfiing eller försäljning, ligger också utom 

 diskussionen nu. Att den af mig använda värderingsnormen står i full öfver- 

 ensstämmelse med de utredningar, som göras vid alla väl planlagda invente- 

 ringar af skogsegendomars tillgångar, vägar jag be,stämdt påstå, och att just 

 denna norm måste anses vara den allra lämpligaste för det ändamål, hvartill 

 resultaten skolat användas, nämligen till kalkyl angående olika omloppstiders egen- 

 skaper, skall jag i en kommande uppsats mera utförligt bevisa. 



Om däremot egendomen skolat värdesättas t. ex. för försäljning, skulle 

 jag otvifvelaktigt ha kommit till helt annan värdesumma, emedan en köpare 

 i regel ej kan betala högre summa, än hvad han genom egendomens afkast- 

 ning sedermera kan få förräntad efter en viss ofta af honom själf bestämd ränte- 

 fot. Allt efter köparens personliga duglighet och förmögenhetsställning samt 

 efter den olika användning egendomen kan väntas fä, kunna naturligtvis en 

 oändlig mängd olika stora saluvärden motiveras, om så önskats, men, som 

 sagdt, mitt öfvervägande gällde nu en helt annan sak än saluvärdering, näm- 

 ligen omloi)pstidbestämning. Som ett bevis för att rätt väsentligt skilda frågor 

 här föreligga, ehuru båda förutsätta värdering af skog, vill jag nämna, att 

 denna del af skogsvetenskapen vid vissa tyska högskolor uppdelats pä olika 

 discipliner med en lärare i Waldwertrechnung ock en annan i For.stliche Statik. 



Någon anledning att på grund af nu gjorda påpekanden frångå den af 

 mig frän början använda värderingsnormen har jag sålunda ej, och vill jag 

 framdeles visa, hurusom tvärtom vissa af de framkomna jämkningsförslagen 

 helt och hållet sakna värde. 



Endast i en sak vill jag göra ett visst medgifvande och det är, att min 

 användning af termen »realisationsvärde» såsom uttryck för virkesförrådets 

 åsatta värde kanske är mindre lycklig, då en mindre uppmärksam läsare af 

 min uppsats möjligen häraf kan fä den felaktiga uppfattningen, att detta värde 



