NÅGRA SYNPUNKTER RÖRANDE SKOGSBRUKETS EKONOMI. 305 



Om jag förut vetat detta, skulle jag utan större möda ha framställt min 

 kritik på betydligt utförligare och lättfattligare sätt, men då jag själf liksom 

 äfven alla de fackmän, med hvilka jag resonerat i denna sak, ansett iallet 

 påtagligt och klart, kunde jag aldrig tro annat, än att prof. Heckscher också 

 själf skulle fatta och erkänna sitt misstag. Detta synes hufvudsakligen ha 

 uppstått därigenom, att prof. Heckscher i sin uppsats gifvit vår skogsmate- 

 matiska term »värdetillväxtprocent» en dubbelbetydelse (quaternio termino- 

 rum). På ett ställe är den nämligen definierad och använd i samma bety- 

 delse, som skogsmän allmänt bruka, och synes också ett riktigt begrepp om 

 dess variationer föresväfvat författaren, men i konklusionerna på ett annat 

 ställe har termen gifvits en helt annan betydelse, möjligen i viss mån sam- 

 manfallande med Presslers s. k. »visarprocent», hvilken emellertid har helt 

 andra egenskaper och helt annat förlopp än värdetillväxtprocenten, hvarför 

 också de gjorda slutsatserna ej ens med ringaste grad af riktighet kunna byggas 

 på detta nya begrepp, som ej hittills af någon annan nämnts i diskussionen. 

 Felkällan är emellertid rätt försåtlig och har tydligen undgått en del andra 

 granskare, hvilka närmast bemött och bevisat de i praktiken ruinerande kon- 

 sekvenserna af de gjorda felsluten. 



Det skulle till slut säkerligen för mången vara af stort intresse att få 

 höra, till hvilken preciserad omloppstid prof. Heckscher anser, att hans fram- 

 förda teorier leda i det konkreta fall, jag framlagt i mitt exempel. 



Dessutom anhåller jag att fä framställa följande fråga, orsakad af på- 

 ståendet att prof. Heckscher verkligen intet har att återtaga i denna sak: 



Anser prof. Heckscher att skogsbruket kan få sin nationalekonomiskt mest lö- 

 nande an7'ändning, om den nedgående värdetillväxtprocenten hos de enskilda träden 

 skulle tvinga till en omloppstid så kort, att skogsägareti själf ej skulle fä någon 

 som hälst behållning af skogsbruket i si?i helhet, utan allt ginge åt till omkostnader? 



Detta fall är nämligen vid räknande med vanlig räntefot i praktiken långt 

 ifrån sällsynt, än mindre otänkbart. 



Jägmästare O. Eneroth: Då fråga är om bedömande af ett skogsbruks ränta- 

 bilitet genom att jämföra skogens värde vid fortsatt, uthållig drift med dess 

 värde såsom sköfiad, kan enligt min mening jämförelsen endast hafva värde 

 för bedömandet af denna fråga, om de båda summor, som vägas mot hvarandra, 

 äro skogens värden i samma persons hand. Det torde då få anses som själf- 

 klart, att en jämförelse mellan skogens värde för ägaren vid fortsatt drift och 

 dess värde för honom och stat och kommun och förvaltnings- och bevaknings- 

 personal och de fasta arbetarna och en hel del leverantörer af diverse såsom 

 sköflad icke ger svar på frågan om skogsbrukets räntabilitet utan på något 

 helt annat. Kortast sagdt: man måste jämföra netto med netto och ej netto 

 med brutto. Jag har gjort ett försök att med användande af inledarens siff- 

 ror räkna mig till hvad ägaren af en tänkt normalskog skulle kunna få anse 

 som sitt rena netto vid driftens nedläggande och skogens totala sköfling och 

 kommit till det resultatet, att den normala Malingsbo-skogens årliga nettoaf- 

 kastning utgör 



vid 70-årig omloppstid 4,7 % 

 > 90-årig » 4,17 % och 



» 1 20-årig » 3,5 % 



Sko/rsv^rds/oreningens Tidskrift, altm. delen. Jgtj. ? I 



