NÅGRA SYNPUNKTER KOKANDE SKOGSISKUKE IS EKONOMI. 309 



omkostnads|)rocent och gör, som förut påpekades det felaktiga antagandet, 

 att ett träd skall ha ett netto-nettovärde, sä snart det har ett rå-nettovärde. 



Faran af att använda oriktiga sätt att införa skogsbrukets omkostnader i 

 dylika kalkyler ligger naturligtvis däri, att man fär en felaktig uppfattning 

 om de enskilda trädens värdetillväxtprocent. I fall 4 blir denna alldeles 

 för lågt beräknad, och kan man således genom användande af denna metod, 

 som är den enda hittills föreslagna, förledas till att anse som oräntabla och 

 således afverka delar af förrådet, som vid fortsatt skogsskötsel skola visa 

 sig ha varit fullt räntabla. D. v. s. man har drifvits in i ett i realiteten 

 »öfver-räntabelt» och föga gifvande skogsbruk. 



Jag skulle till slut vilja föreslå, att det gamla, och visserligen oftast 

 missbrukade uttrycket: »växer ett träd ej lika fort i skogen, som pengarna 

 på banken, så bort med det!» åter upptages på skogsmännens ordlista, men 

 man bör då — till en början — räkna rätt ! 



Öfverjägmästare P. O. Welander: Det var oväntadt att åter få en diskussion 

 i denna fråga. Men hafva vederbörande trott, att frågan nu skulle blifva ut- 

 redd och afförd från dagordningen, så har deras hopp nog icke blifvit för- 

 verkligadt. Jag får också säga, att det är första gången, som jag i vissa 

 delar instämmer i hvad professor Heckscher och några af anhängarna utaf 

 räntabilitetsteorien uttalat. Jag tror, att lektor Jonson skattar väl mycket åt 

 en benägenhet att gå den s. k. gyllene medelvägen, då han söker stöd 

 af bägge de motsatta principerna. Kritiken mot lektor Jonsons beräkningar 

 om kapitalvärdet är nog befogad. Han sade nyss, att det står realisations- 

 värde, men att det icke menas detta, och då vet jag icke, hur man skall 

 fatta honom. Det gäller väl i alla fall värdet vid en försäljning, och då tror 

 jag icke, att man kan komma till de siffror, som lektor Jonson anförde. 



Alla torde inse, att denna fråga icke är sä enkel som en och annan 

 föreställt sig. För någon tid sedan uppgaf jägmästare Andersson, att profes- 

 sor Heckscher bevisat riktigheten af den s. k. ränteprincipen, hvarför vidare 

 diskussion vore obehöflig, och det torde finnas flere, som dela hans uppfatt- 

 ning och anse vara riktigt, hvad en professor i nationalekonomi säger. Efter 

 diskussionen i fjol har man fått tillfälle att taga del af herr Heckschers upp- 

 sats i Ekonomisk tidskrift, hvaraf hans uppfattning klarare framgår. Jag skall 

 be att få utgå från professor Heckschers fundamentalsats: skogshushållningen 

 skall bidraga till att åstadkomma högsta varaktiga nationalinkomst af närings- 

 lifvet som helhet. Men att härvid utgå från en beräkning, som afser högsta 

 skogsafkastningen, och att nettobehällningen återstår, sedan alla årliga om- 

 kostnader äro afdragna bruttoinkomsterna, är enligt hans uppfattning icke det 

 riktiga. Han säger, att dylika beräkningsmetoder erinra om ett dyrkande af 

 fädrens andar och äro en kvarlefva frän skråväsendet, samt att ett så be- 

 drifvet skogsbruk och virkesexport betyder en enorm present till utlandet. Ja, 

 man kan då tycka det vara märkvärdigt, att vi icke blifvit ruinerade för 

 länge sedan. Vid ett skogsbruk, som afser högsta afkastningen, och om man 

 utgår från gängse kapitalränta, uppstår gifvetvis ofta en hel del icke ränta- 

 belt kapital. Man må emellertid noga märka, att herr Heckscher gentemot 

 denna s. k. oräntabla skogshushållning framförallt klandrar, att man pä nytt 

 investerar kapitalet under samma dåliga räntabilitet. Hvad detta innebär 

 skall jag sedan komma till. Att vid den af herr Heckscher förordade rea- 



