3l8 DISKUSSION. 



skillnaden mellan utgående och ingående inventariet. Har man, såsom herr Jonson 

 i sina kalkyler, samma skogskapital vid årets slut, som vid dess början, så är sist- 

 nämnda skillnad noll, beroende därpå, att hela tillväxten beräknas årligen ut- 

 tagen. Men om icke hela tilhäxten uttagas, stegras skogsvärdet, därigenom 

 att virkesförrådet ökas och vanligen äfven därigenom, att stammarnas genom- 

 snittdimension ökas. Detta är hvad som ägt rum pä de sachsiska statssko- 

 garna. Hade herr Jonson tänkt .sig in uti dessa saker, skulle han icke behöft 

 blifva öfverraskad af följande framställning i bokslutsform af dessa skogars 

 verkliga räntabilitet. 



Enligt herr Jonsons meddelande om de sachsiska statsskogarna upp- 

 ställes här deras konto för i genomsnittshektar under i o-årsperioden : 



iSSg—iSgS. 



Debet. Kredit. 



Mark. Afverkning. Mark. 



Ingående inventarium i.^SQ 5 är ä 43,7 218: 50 



5 » » 47,1 ■■ 235: 50 



Summa 454: — 



Ränta på ränta å 4 % = 48 % 892 5 års ränta å 4 % 99: — 553 

 Ofverskott 8 Utg. inventarium... 2,206 



f 



I 



\ 



Summa Mark 2,759 Summa Mark 2,759 



I detta konto har först på debetsidan införts skogskapitalet vid i o-års- 

 periodens början och på kreditsidan de uttagna afverkningarna med ränta till 

 periodens slut. Vidare har på samma sida införts det vid periodens slut in- 

 venterade skogsvärdet. Summan utgör 2,759 mark. Skillnaden mellan denna 

 summa och inventariet i debet är 900 mark, som uppföres ä debetsidan såsom 

 behållning, utgörande ränta på ränta på ingående skogsvärdet. Denna ränta 

 uppgår till 4,0 % både för nyssnämnda i o-årsperiod och i medeltal för de 

 sista 30 åren. Men den del af denna ränta, som uttagits, med hvilken del herr 

 Jonson jäinför hela sin kalkylerade afkastning, är 2,1 a 2,4 %. Nu beror 

 det pä om herr Jonson fortfarande tillmäter nämnda bokslut samma stora be- 

 tydelse, han i sin skrift tillägger detsamma, sedan han vet, att det i själfva 

 verket innebär en uppenbar motsägelse mot hans resultat. Här ställes resul- 

 tatet af 50 års arbete emot en teoretisk spekulation af 19 13. 



Jag vet knappast, huru jag lämpligen skall uttrycka mig vid berörandet 

 af herr Jonsons kapitala misstag rörande själfva räntabilitetsbegreppet. Han 

 har genomfört en forskning, för hvilken han säger sig hafva gjort omfattande 

 förstudier och jämförande studier, och för hvilkens grad af objektivitet och 

 noggrannhet han ej har nog starka ord. Sä visar det sig, att han icke vet, 

 huru räntabiliteten skall beräknas, ens om han har alla dess hufvudsiffror 

 klara — jag menar i sachsarnas bokslut. Hvilken tillit kan man under sädana 

 förhållanden sätta till resultaten, till af honom på bas af hans forskning ut- 

 talade lagar, och en »ny teoris formulering», att nu icke tala om den kritik 

 han underkastat föregående yttranden och uttalanden? Efter hvad jag kan 

 förstå, sänkes prestigen för hela undersökningen därigenom åtskilligt under 

 o-punkten, h\ilket är skada, dä en del af herr Jonsons siffror nog utgöra 



