nAgra synpunkter rörande skogsbrukets ekonomi. 32g 



Dessutom anmärkte jägmästare Nilsson, att min bokföringsmetod skulle 

 vara felaktigt hopsatt. Jag skall då först och främst be, att jägmästare Nils- 

 son adresserar detta klander till sachsiska statsskogsförvaltningen, som i c:a 60 

 år användt denna bokföring och möjligen också har prioritetsrätt till den- 

 samma. 



Samtidigt dristar jag mig emellertid att fasthålla vid, att det för våra 

 egna statsskogars skötsel skulle verka synnerligen uppryckande, om man pä 

 lämpligt sätt följde vissa sydtyska staters e.xempel, hvilka med c:a lo-äriga 

 mellanrum inventera och enligt pä orten gängse marknadspris värdesätta på 

 skogen befintliga tilllgångar af mark samt af skog i olika åldrar och utveck- 

 lingsgrader, hvilka tillgångar bokföras som en skogens > produktionsfond», och 

 uträknas sedan årligen nettoinkomsten i förhållande till värdet på dessa till- 

 gängar. Det är på detta sätt beräknadt, som de sachsiska statsskogarnas 

 löpande ränta redan 1854 rört sig mellan 2,1 och 2,5 %, medan produktions- 

 fonden själf stegrats i värde med i medeltal c:a 1,3 % om året. 



Ehuru denna siffra på tillgångar bör stå så att säga i marginalen, och 

 sålunda ej får läggas till grund för beskattning, saluvärdering eller sköflings- 

 nettovinst m. m., äro naturligtvis många enskilda skogsägare och aktiebolag 

 föga hågade att utlämna densamma till allmän kännedom, hvarjämte den lätt 

 skulle kunna missbrukas därhän, att ägaren eller förvaltaren skulle kunna anse 

 sig förpliktad att på denna naturliga produktionsfond ärligen leverera ränta 

 enligt allmän räntefot, hvilket normalt aldrig någonstädes torde låta sig göra 

 utan skogens öfverafverkning och sköfling. För statsskogarna bör däremot dylik 

 fara knappt förefinnas, men skulle för dem en god kontroll pä egendomarnas 

 skötsel med säkerhet vinnas. Mitt exempel understryker dock, hvad man pä 

 sachsiska skogarna funnit, nämligen att man på ett dylikt värde måste nöja sig 

 med en låg ärlig ränta, vanligen liggande mellan 233%', hvilket man ovill- 

 korligen måste ha klart för sig, innan ett på detta sätt bestämdt kapitalkonto 

 upplägges, ty denna räntefot betingas af det uthålliga skogsbrukets natur, 

 hvilken omloppstid och skötsel man än använder. 



Professor Hesselman : Det är endast ett litet uttryck hos jägmästaren 

 Nilsson, som jag ville offentligen interpellera honom om. Han anmärkte, 

 att hr Jonsons beräkningar voro teoretiska och därför opraktiska. Seder- 

 mera hafva flera bland de talare, som äro anhängare af räntabilitetsteorin 

 inom skogsbruket, påvisat fel i lektor Jonsons beräkningar. Jag vill för min 

 del säga, att herr Jonsons beräkningar äro teoretiskt oriktigt uträknade och 

 därför opraktiska. Jag hemställer, om icke hr Nilsson ville omformulera sitt 

 yttrande pä det sättet. 



Lektor Tor Jonson: Jag skall anhålla att få göra ett par beriktiganden i kapten 

 de Verdiers yttrande nyss. Angående vissa omkostnaders storlek kunna vi ju 

 resonera vid ett annat tillfälle, men dä kapten de Verdier trott sig finna, att den 

 70-åriga omloppstiden, som lämnade den högsta räntabilitetprocenten, jämväl 

 sammanfölle med omloppstiden för högsta virkesskörden, så är detta från 

 hans sida ett misstag. Dels råder nämligen mellan dessa bada maxima ald- 

 rig något fast sammanhang, och dels visar mitt exempel en högsta virkes- 

 skörd vid 100 är, ej vid 70, hvarför samtidigt den i öfrigt intressanta redo- 

 görelsen om de förädlingsvinster, som kunna inflyta, därest mesta möjliga vir- 

 kesmängd erhälles ur skogen, i denna punkt blir något haltande. 



