330 DISKUSSION. 



Kapten de Verdier har också trott sig konstatera, att jag gett mig in 

 på ett så verkligt lönlöst företag, som att försöka utplåna bankräntan. Det 

 är icke bankräntans befintlighet saken gäller, ty den har nog litet hvar kän- 

 ningar af, utan det är en till sin sammanställning och föreslagna praktiska 

 användning felaktig ränteteori, som jag anser mig ha kullkastat. Dä kapten 

 de Verdier ej tycks ha kunnat följa med den i mitt tycke synnerligen enkla 

 bevisföringen angående det bristande matematiska underlaget hos de för 

 skogsbrukets reglerande föreslagna ränteteorierna, så skall det bli mig ett 

 nöje att få fortsätta granskningen af desamma, då jag anser, att en fortsatt, 

 oemotsagd propaganda för afverkning enligt bankränteprincip skulle kunna 

 medföra de allra allvarsammaste följder för vårt skogsbruk, och därmed för 

 hela vårt näringslif. 



Dä kapten de Verdier ytterligare frågade, om jag vid skogsvärderingar 

 brukade utgå från att köparen skulle nöja sig med 21/2 % ränta, så vill jag 

 anförtro honom, att jag ej gärna yttrar mig om priset, förrän jag kan bedöma, 

 hvad egendomen ungefärligen kan afkasta. Synes den möjligheten utesluten 

 för köparen att fä skälig ränta, sä blir det sannolikt ingen affär af. Jag an- 

 ser det som en ytterst osund företeelse, när, såsom ofta sker, skogsegendo- 

 mar uppjobbas till sådana pris, att köparen för att rädda så mycket som 

 möjligt af den utlagda köpesumman till sist anser sig behöfva realisera allt, som 

 går att lösgöra, och lämna resten af jordagodset åt sitt öde utan underhåll 

 och skötsel med åtföljande förstöring af stora nationella värden. Huruvida 

 denna konflikt mellan enskilda och allmänna intressen går att bota på annan 

 väg än utsträckt förmyndarskap frän statens sida, hvilket ju mest påyrkas, vå- 

 gar jag ej bestämdt yttra mig om, men att skogsbruk måste finnas i Sverige, 

 och att ränteteorier, som vid praktisk tillämpning riskera dess utveckling och fort- 

 satta bedrifvande, äro felaktiga, det tvekar jag ej ett ögonblick att uttala som 

 min bestämda öfvertygelse, i all synnerhet när man dessutom, som här, med 

 direkta siffror kan visa, att teorierna stöda sig på en matematiskt och lo- 

 giskt felaktig tankebyggnad. 



Öfverjägmästare Wallmo: Med anledning af jägmästare Nilssons ytt- 

 rande vill jag säga några ord. Han fällde orden: »vi som hylla räntabilitets- 

 principen.» Det har framgått både af föredragandens inledningsanförande 

 och hvad som anförts af andra, att vi äro en hel mängd och troligen de allra 

 flesta, som äro vänner af räntabilitetsteorierna, och vilja drifva räntabiliteten i 

 höjden så mycket som möjligt för skogsbrukets del. Men därför att vi icke 

 gä till en pä förhand bestämd, hög räntefot, som föranleder skogssköfling, 

 utan hålla på uthålligt skogsbruk med den högsta räntabilitet, som därvid är 

 möjlig, så torde vi sansade i verkligheten vara större räntabilitetsvänner än 

 de, som med så stor kärlek vilja använda slagordet enbart om sig själfva. Det 

 är icke mera än tio minuter sedan jag utgick frän den omloppstid, hvarigenom 

 jag erhöll den högsta ränteafkastningen på hela det engagerade kapitalet. Det 

 är den riktiga och sanna sträfvan efter räntabilitet, ty den andra, nyaste 

 ståndpunkten leder enligt hvad erfarenheten visar till skogssköfling. 



Beträffande uttalandet, att jag här fick en omloppstid och en föregående 

 gång en annan, dä på 120 — 140 är, sä vill jag erinra om, dels att det icke 

 gifves någon fast omloppstid, lämplig för alla skogar, utan att den kommer att 

 växla för olika orter och olika marker, dels att jag i det föredrag år 1907, som 



