NÅGRA SYNPUNKTER RÖKANDIl SKOGSURUKETS EKONOMI. 33 1 



åsyftas, endast lade fram exempel pä de tider, dä den löpande värdetillväxten och 

 medehärdetillväxten skuro hvarandra. Jag framdrog då de Lovénska siffrorna från 

 Värmland, hvilket ju mera var ett teoretiskt experiment, enär siffrorna i fråga 

 voro hämtade frän bestånd, som icke underkastats rationell vård under upp- 

 växttiden, och således icke gällde för framtidsskogen. Förresten sade jag, att 

 jag icke brydde mig om omloppstiden i egentlig mening, ty med dåtida kun- 

 skap var det svårt att bestämma den. Själf utgick jag på den tiden från 

 andra grunder vid afverkningsberäkningens uppgörande. 



Skogschefen Arvid Nilsson: Med anledning af hvad prof. Hesselman 

 ■påpekat, är jag naturligtvis villig göra den ändring han ifrågasatte. Min 

 afsikt var att beteckna Jonsons kalkyler såsom kammarkalkyler. 



Lektor Jonson motiverar sin behandling af skogsvärden och omkostna- 

 der bl. a. därmed, att man å statsskogarna i Sachsen förfar pä liknande sätt. 

 I sitt inledningsanförande omnämnde han en faktor, det sunda förnuftet, som 

 framkallat vissa medellånga omloppstider i Bergslagen. Jag undrar, om icke 

 denna mäktiga faktor talar för en annan sammanställning af realisationsvär- 

 den och omkostnader, än den inledaren framlagt. 



Det måste vara förlåtligt, om man misstager sig något beträffande öf\erjäg- 

 mästare \Vallmos ställning till denna fråga. Jag kan nämligen icke finna 

 honom sä konsekvent i detta stycke, som han själf förmenar sig vara. Hvad 

 en skogsman yttrat för länge sedan i detta ärende, som blifvit så pass allsi- 

 digare belyst under senare tid, kan vara af underordnad vikt, men när öfver- 

 jägmästare Wallmo nu vill göra gällande, att han under 20 år arbetat för det 

 skogsbrukssätt, han nu förordar, anser jag icke orätt att nu erinra om hans 

 bok »Rationell skogsafverkning», utgifven för femton är sedan. Lika svårt 

 som jag nu har att följa honom i hans motivering af en lång omloppstid, 

 lika lätt är det för mig att instämma i de ännu i hufvudsak orubbade sak- 

 skäl, han i sin nämnda bok ifrågasätter såsom vägledande för isynnerhet den 

 privata skogshushållningen. Dessa sakskäl (sid. 99 — loi) kunna icke aflägsna 

 utan måste tvärtom stödja krafvet på kortare omloppstider än öfverjägmästare 

 Wallmos nuvarande 120 — 140-åriga. Ej heller hvad öfverjägmästare \Vallmo se- 

 nare yttrat, kan jag finna helt öfverensstämmande med hans nuvarande ståndpunkt. 



Öfverjägmästare Wallmo: Jag beder att fä svara herr Nilsson ögonblick- 

 ligen pä detta. Jag skref en gäng' på tal om markränteprincipen (som dock 

 är vidt skild från den nu lancerade femprocentsteorien) att den i regel är 

 riktig och därför borde tillämpas, men att, då vi dels ännu hade för dåligt 

 statistiskt underlag för de finansiella beräkningarna, men i stället hade full 

 kunskap om svenskens vana att genast förslösa de pengar, som kunde be- 

 kommas genom de 60 — 70-åriga och äldre beständens »försilfring», dels hade 

 möjlighet att genom blädning i desamma beständen kunna försilfra en afse- 

 värd del af dem och ändå bibehålla markens produktionsförmåga, hvarigenom 

 den tinansiella omloppstiden, såsom erfarenheten nu äfven visat, komme att 

 afsevärdt förlängas, så kunde jag förorda, att man tillsvidare lämnade mark- 

 ränteprincipen på tillväxt och sökte bestämma omloppstiden efter skogsränte- 

 principen. Nu är kunskapen vidgad beträftande tillväxten i rationellt skötta 

 bestånd, och tiden är därför äfven inne att börja tillämpa markränteprincipen 

 i praktiken. 



' 1897, Ralionell skogsafverknini; sid. loo — 102 och I 15 — 116. 



