360 DISKUSSION'. 



från chefen och nedåt, att tillse, om icke i den delen skulle kunna åstad- 

 kommas åtskilligt mera och bättre, än hvad som nu åstadkommes. Det är 

 också en annan orsak, hvarför enligt mitt förmenande tidpunkten nu är syn- 

 nerligen olämplig att företaga en sådan reform. Vi veta, att de politiska 

 partiförhållandena i vårt land nu äro mycket osäkra, och att de också så 

 komma att förblifva sannolikt en ganska lång tid framåt. Det är ingen i 

 vårt land, som nu kan förutsäga, hvilken utveckling partiförhållandena komma 

 att taga ens vid nästinstundande andrakammarval, om Sverige kanske kom- 

 mer att få genomgå samma utvecklingsperioder, som våra grannland genom- 

 gått, eller om det skall blifva andra element, som komma att få åtgörande 

 inflytande på värt lands politiska angelägenheter. Under sådana förhållanden 

 kan det knappast vara till någon fördel för hela landet, om förvaltningen 

 skulle organiseras på det sätt, kommittén här föreslår. Att märka är också 

 något, som försiggår i vårt land för närvarande, och som försiggått sedan 

 början af föregående århundr: de, nämligen förvaltningens uppdelning på sta- 

 ten och pä lokala och kommunala myndigheter och representationer. Huru den 

 utveckUngen kommer att sluta, är ju icke lätt att förutsäga, men skulle man 

 uttrycka några önskemål oc 1 hoppas, att utvecklingen komme att försiggå 

 hos oss ungefär så, som den försiggått i världens kulturellt mest framskridna 

 land i politiskt hänseende, så veta vi, att staten torde komma att befrias från 

 en stor arbetsbörda, som nu ligger på densamma. Vidare äger en förändring 

 för närvarande rum i hela vårt lands ekonomiska struktur just genom industriali- 

 seringen, hvilket gör, att en förändring af den centrala förvaltningen för närva- 

 rande är ett synnerligen svårt problem att lösa. Folkhushället ställer större och 

 andra kraf på staten än förut och vill i spetsen för statsorganen se personer, 

 som hafva full förståelse för folkhushållningens uppgifter. Man kan erinra 

 om förhållandena inom industrien, sådana de kommit till uttryck i landets 

 tekniska högskola. Det gäller visserligen närmast det rent ekonomiska, men 

 ser man djupare på saken, gäller det statens intresse i allra högsta grad, och 

 i den striden ligger återigen en uppenbarelse om vår efterblifvenhet just på 

 dessa ekonomiska områden. Vi hafva också att komma ihåg befolkningsför- 

 hållandena i vårt land. Det finns inga tecken, som tyda pä att det under 

 den allra närmaste framtiden skall förekomma någon starkare folkökning 

 hos oss. Man kan då ställa sig den frågan : skall det då vara ett nöd- 

 tvång att vid en förändring i vår departementala indelning öka departe- 

 mentens antal. Redan för flera år sedan har jag gjort mig till tolk 

 för den meningen, att departementens antal borde minskas, och i en skrift, 

 som jag utgaf förra året om Socialstyrelsen, har jag försökt visa blott med 

 några hufvuddrag, att det skulle vara möjligt att ordna upp hela den depar- 

 tementala organisationen på det sättet, att departementens antal begränsades 

 till sju — ett antal, som torde vara tillräckligt, dä så stora stater som Frank- 

 rike och andra icke behöfva afsevärdt flera departement än de, som nu här 

 föreslagits. Det är äfven att erinra sig, att de anspråk, som ställas på chefen 

 för ett departement, oupphörligen stegras, och att svårigheterna blifva större 

 och större att erhålla personer, som kunna fylla dessa anspråk. Däraf följer 

 naturligtvis, att ju flera departementen bli, desto svårare blir det att anskaffa 

 verkligt dugande chefer, och vidare är det väl i alla fall meningen att mi- 

 nistrarna med all sin fackkunskap dock först och främst skola behärska 

 landets allmänna politik, och veta att inrätta den speciella uppgiften att öf- 



