DEl>ARTEMENTAI.KO.MMITTERADE O. ADMINISTRATIONEN FOR SKOGSVÄSENDET. 363 



tillfälle att själfva ombestyra toredragning i statsrådsberedningen. Jag skall 

 dä hålla mig till skogsområdet. Sedan viktiga skogsfrågor varit föremål för 

 förberedande behandling, haf\a de hamnat i domänstyrelsen eller, såsom nu 

 benämningen föreslås, skogsstyrelsen. Där ha de blifvit af sakkunnig före- 

 dragande föredragna inför en sakkunnig chef, och när det gällt större frågor 

 i närvaro af andra sakkunniga, med det resultatet, att utlåtandet eller betän- 

 kandet, såsom det nu för tiden praktiseras, måst skrifvas ganska vidlyftigt. 

 Nu har det gällt för oss att se efter, om det icke under alla förhållanden 

 är bättre, att när nu domänstyrelsens chef och minst en ledamot i samma 

 st\relse äro fullkomligt inne i saken, chefen också, helst omedelbart, medan 

 saken är färsk, får föredraga ärendet i statsrådsberedningen, om icke, säger 

 jag, detta är bättre än att, såsom nu sker, öfverlämna ärendet till departe- 

 mentet, där alla frågor ånyo studeras från bottnen ur \äsentligt samma syn- 

 punkter för att sedan föredragas i statsrådsberedningen. Jag har såsom byrå- 

 chef i ett ämbetsverk och såsom chef för ett ämbetsverk fått en bestämd 

 känsla af att detta är som att skicka ut ett barn i främmande och kalla 

 händer i stället för att följa med och värda det själf Nu kan denna vård 

 enligt vår ujjpfattning efter vidlyftiga studier icke ske bättre, än att det cen- 

 trala verket far inträda såsom en afdelning i departementet. Man kan visser- 

 ligen redan nu, såsom ofta sker, ordna så, att vid viktiga skogsfrågors före- 

 dragning generaldirektören och ledamöter från domäostyrelsen bli tillkallade 

 och fä utveckla sin mening. Redan nu fä de understundom föredraga dessa 

 ärenden själfva, och det är en anordning, som mycket liknar den, vi kommit 

 med. Men den stora skillnaden är, att den nuvarande praxis beror helt och 

 hållet pä godtycke, kan man godt säga, hos den ledamot i statsrådet, som 

 har hand om frågan. Han har ingen skyldighet att tillkalla vederbörande 

 sakkunniga, utan kan säga: denna sak sköta vi själfva. Nu när regeringen 

 fått bättre tid att höra pä sädana viktiga föredragningar — regeringsrätten 

 har ju tagit en del arbete från regeringen — bör regeringen kunna ägna så 

 mycket mera arbete åt viktiga förvaltningsfrågor, men då bör regeringens 

 första fordran också vara att fä ärendena föredragna af de mest sakkunniga 

 personer, som finnas. Huru kan en person såsom ledamot af regeringen finna 

 sig i att, när han åhör en föredragning, veta, att generaldirektören i veder- 

 börande verk har en föredragande, som har mera sakkunskap än den före- 

 dragande, som regeringen äger i statsrådsberedningen, utom i något enstaka 

 fall. Denna viktiga sak är det som departementalkommitténs förslag inne- 

 håller. Detta är den väg vi beträdt, och den har af inledaren fullkomligt 

 riktigt återgifvits, men därmed tror jag icke, att man kan säga, att vi tör- 

 stört de centrala ämbetsverkens själfständighet. Vi hafva bevarat åt dem — 

 låt vara att de fä bibenämningen departenientalafdelningar — deras fullkom- 

 ligt fria initiativ, och pä det att detta initiativ icke må kunna under oroliga 

 tider pä något sätt förkväfvas, hafva vi föreskrifvit i förslaget, att deras tjänste- 

 memorial skola vara offentliga handlingar och diarieföras i samma stund, som 

 de afgifvas, så att de därmed komma under allmän kontroll. Därmed är 

 uteslutet något slags förkväfvande och dödande af vissa afdelningar inom den 

 centrala förvaltningen. Pä samma sätt hafva kommitterade föreskrifvit, att 

 departementens afdelningar, eller de centrala verken såsom departements- 

 afdelningar, hvarje vecka skola afgifva en förteckning pä de ärenden, som 

 äro färdiga till föredragning. Dessa förteckningar bli också offentliga hand- 



