366' OTTO HELLSTRÖM 



bästa och för föryngringen det ändamålsenligaste, man dock måste taga 

 hänsyn till ett mycket stort antal omständigheter, innan man från bläd- 

 ning direkt går öfver på trakthuggning. Som min egen mening vill 

 jag här inom parentes uttala, att jag ej obetingat vill gä in på den 

 regel, som herr Holmgren formulerat, och att jag framför allt vill göra 

 allvarliga invändningar mot dess ovillkorliga tillämpning. 



Jag vill emellertid nu lämna åt sidan skogsjöryngraresynpiinkten och 

 ej gå in i en diskussion angående den ena eller den andra metodens 

 företräden eller användbarhet i detta hänseende. — I dess ställe vill jag, 

 på samma sätt som fallet var under diskussionen ute i skogen, helt 

 och hållet lägga skogsliushållaresytipunkten på densamma och då före- 

 trädesvis tänka på det ekonomiska utbytet för skogsägaren af olike 

 brukningssätt. 



I det hela måste nog det resonemanget vara det rätta, att inon: 

 de gränser, som klimatiska och biologiska lagar uppdraga, skogsägaren, 

 staten eller den enskilde, måste räkna med det ekonomiska utbytet som 

 första faktor vid bedömandet af de åtgärder han vidtager, och de 

 kostnader dessa medföra. Det skulle säkerligen nationalekonomiskt sett 

 vara synnerligen beklagligt, om så ej skedde. 



Jag vill då påstå, att skogsskötsel, särdeles i Norrland, är omöjlig, 

 utan att vederbörlig hänsyn tages till de industrier, hvilka äro skogs- 

 brukets afnämare. Man måste därför tillse att afverkningarna planeras 

 och utföras sä, att det virke som erhälles lämpligen kan förbrukas af 

 industrien. Går man ej till väga så, utan kastar ut i marknaden hvilka 

 kvantiteter som hälst af alla virkessortiment, löper man ovillkorligen ris- 

 ken att nödgas afyttra en del af dessa till underpris, så vida de ens 

 kunna afyttras. Det låter därför tänka sig, att ovägerligt fasthållande 

 vid ett bestämt system för afverkning kan medföra öfverskott i vissa 

 sortiment och häraf följande dåligt ekonomiskt resultat. 



Följande exempel torde klargöra tankegången. Jag antar att en 

 skogsägare samtidigt är sägverksägare och har en ärlig tillverkning, som 

 fordrar 500,000 sågtimmer. Han har frän timmerblädning, som gifvit 

 honom detta kvantum årligen, öfvergått till trakthuggning. Förhållan- 

 dena kunna då verka så, att han ett år får endast 300,000 sågtimmer, men 

 en högst betydande kvantitet pappersved och kolved. Ur sina föregående 

 afverkningar har han äfven uttagit en del af de senare virkessortimenten, 

 som han sedan försålt och, pä grund af att tillgång och efterfrågan 

 balanserat, fått väl betalda. Nu uppstår emellertid ett år det förhållan- 

 det, att han ej kan drifva sitt sågverk mera än V/, af året samt att 

 han nödgas sälja sin pappersved och kolved till underpris. Men indu- 



