NOTISER. 391 



inom Västerbottens ocli Norrbottens lan, det s)-ntes ur synpunkten af ortens bcliof af bränsle, 

 byggnadsvirke m. m. vara af stor vikt, att åt nämnda stadgande icke gåfves en formulering, 

 som kunde anses innebära en begränsning af denna föryttringsrätt. 



(Jenom förbiseende hafva orden »vid gården» kommit att uteslutas ur det aftryck af 

 1888 års förordning, som 1903 års riksdags särskilda utskott n:o 2 intagit ä sid. 218 af sitt 

 .utlåtande n:o 5 angående skogslagstiftning och därmed i samband stående ämnen. 



Vid ärendets behandling i Riksdagen erhöll den nu ifrågavarande punkten följande 

 lydelse: »Dock vare hemmansägare eller åbo ej förment, att, äfven utan sådant tillstånd, af 

 hemmanets skog, till oundgängligt husbehof låta försäga undermåligt \irke å sådana sågin- 

 rättningar, hvilka ej äro afsedda till försågning af virke för e.x])ort (husbehofssågar)», hvil- 

 ken lydelse af Eders Kungl. Maj;t sanktionerades och nu är gällande. I Riksdagens skrif- 

 velse n:o 136 den 22 maj 1903 angående skogslagsstiftning och därmed i samband stående 

 ämnen motiveras uttrycket sålunda: »Hvad beträffar sista punkten af i § anser Riksdagen 

 angeläget vara, att densamma så affattas, att förbudet icke i något fall kommer att träffa 

 virke, som afverkas till eget husbehof. Då det väl kan tänkas, att icke inom hvarje by- 

 finnes någon för allmänheten upplåten husbehofssåg, torde därför orden »låta vid gärden 

 eller inom samma by» böra utgå. Att i enlighet med motionärernas förslag från förbudet 

 jämväl undantaga afverkning för annans husbehof eller för allmänt ändamål inom Västerbot- 

 tens och Norrbottens län eller för statens behof anser Riksdagen däremot icke tillrådligt. 

 Genom ett sä vidsträckt undantag skulle nämligen kontrollen ötver lagens tillämpning hart 

 när omöjliggöras och lagens effektivitet allt för mycket äf\-entyras». 



Erfarenheten under tiden efter är X903 har gifvit vid handen — något som ock be- 

 styrkes af ett flertal till kommittén ingångna yttranden — att den rätt till fri afyttring för 

 husbehofsändamäl inom länen, som ansetts förefintlig, medfört vådor för skogarnas bevarande, 

 särskildt med hänsyn till de båda af 1903 års Riksdag påpekade svårigheterna i afseende 

 på kontroll och effektivitet. Domänstyrelsen anser for den skull, att tiden nu bör vara inne 

 för ett upptagande i lagstiftningen af 1896 års skogskommittés förslag till begränsning af 

 friheten till att afse allenast det egna husbehofvet. 



Det är af synnerligen stor betydelse, att denna begränsning blifver gällande bland an- 

 nat af det skäl, att i fråga om undermåligt virke, sågadt annorlunda än till spärrar, beslag- 

 tagare är skyldig bevisa, att varan tillkommit af träd, som varit undermåligt, och till hvars 

 afverkande till fritt förfogande ej meddelats vederbörligt tillstånd. Att anskaffa sådan bevis- 

 ning möter i regeln stor svårighet, hvarför ock beslag sällan kan ske ä försägadt undermå- 

 ligt virke. Keträfifande annat undermåligt virke tillkommer bevisningsskyldigheten däremot 

 virkesägaren; det .är ock i regeln lätt att konstatera, huruvida sådant virke härstammar frän 

 undermåliga träd. 



På grund af hvad som anförts får styrelsen, enär — äfven om styrelsen till fullo inser 

 det önskvärda och i många fall, på sätt af Riksdagen uttalats, rättvisa uti att möjlighet be- 

 redes den, som i sin fastighets närhet icke har tillgång till husbehofsförsågning å husbe- 

 hofssåg, att få dylik försågning under särskilda garantier verkställd ä exportsäg — likväl 

 med hänsyn till här cf\'an andragna omständigheter och dä genom en rätt till kostnadsfri 

 utstämpling af husbehofs\'irke afsedt att sägas ä exportsäg, vederbörandes berättigade intresse 

 härvidlag synes styrelsen behörigcn tillgodosedt, att medgif\ande för vissa fall till försågning 

 af ostämpladt undermåligt virke å exportsäg icke synes böra lämnas, hemställa, att förslagets 

 3 § måtte affattas på sådant sätt, att däraf tydligt framgår, att ostämpladt undermåligt virke 

 inä försägas allenast vid husbehofssågar och endast för sä vidt det skall användas till fastig- 

 hetens eget eller med densamma i sambruk varande fastighets husbehof. Därigenom torde 

 det blifva möjligt att åtminstone till stor del undgå de slitningar mellan den kontrollerande 

 myndigheten och skogsägaren, hvilka i än större utsträckning än för närvarande skola komma 

 att inträda, därest det nu föreliggande förslaget varder oförändradt till lag antaget. Öfver- 

 vakandet af att undermåligt ostämpladt virke icke intages i tip smärre exportsågarna är för- 

 enadt med synnerligen stora svårigheter. Till dylik säg hör nämligen ofta ej visst område, 

 som kan betraktas såsom sågplats eller sägbacke, eller, om dylikt område finnes, är det af 

 ringa omfattning. Ostämpladt undermåligt timmer kan sålunda ligga i sågens närhet till 

 sådan mängd, att det omöjligen kan vara afsedt for skogsägarens husbehof. Anordnas med 

 anledning häraf bevakning för att hindra virkets intagande i sågen samt försågning därstädes, 

 -kan ägaren, om han härigenom finner sin ursprungliga afsikl sviken, försälja virket för bygg- 

 nadsändamål inom lagens tillämpningsområde. 



Domänstyrelsen finner sig för den skull samt med afseende på hvad som framkommit 

 under diskussionen af ärendet med vederbörande öfverjägmästare skyKlig hemställa, att det 

 föreliggande förslaget så ändras, att det mä byggas på följande linjer: 



