4o6 DE EXTRA JÄGMÄSTARNES FÖRBUND. 



löjtnantstjärnan på uniformen, n. b. utan att ha en underlöjtnants trygga, 

 ordinarie ställning. 



Och när nä vi då själfva skogstjänstemännens kaptensgrad, d. v. s. 

 revirförvaltaretjänst? 



Ja, mina herrar under de sista lo åren har det skett vid i medel- 

 tal 39 72 år, men går utvecklingen i skogsstaten i samma riktning som 

 hittills, kommer befordringsåldern med nödvändighet att alltjämt steg- 

 ras. För de loo senast förordnade extra jägmästarna kan man nästan 

 säga, att utsikten till befordran är, h\ad fata morgana är för öken- 

 vandraren. 



Det är ej svårt att på ett ungefär beräkna, huru stor afgången 

 bland de ordinarie kommer att blifva under närmaste i o-årsperiod 19 13 

 — 1922. 



Det antal ordinarie tjänsteinnehafvare i skogsstaten, domänstyrelsen 

 och vid skogsläroverken, som under denna tid fylla 65 år, är inalles 28 

 st)-cken. Under samma tid komma ytterligare 16 upp i 60-årsåldern, då 

 en del väl komma att begagna sig af rätten att redan då afgå med 

 pension. Räknar man dessa till 8, hvilket säkert är högt tilltaget samt 

 antager, att i medeltal i ordinarie tjänsteinnehafvare per år dör före 

 inträdd pensionsålder, kommer man upp till en total afgångssiffra af 46. 



Se vi nu till åldern hos de extra jägmästarna — naturligtvis räkna 

 vi här och i det följande blott med de verkliga statstjänstemännen — så 

 finner man att: 



5 st. äro 40 år och däröfver, 



28 » » 35—39 år, 



76 » » 30—34 » 



65 » » under 30 år. 



Icke mindre än 109 stycken äro alltså med innevarande år uppe i 

 30-årsåldern eller ha tidigare passerat densamma, och af dessa kan, 

 försåvidt ej nya förhållanden inträda, blott 40 ä 50 räkna på befordran 

 inom närmaste i o-årsperiod. Ett 60-tal skulle däremot ännu vid mer 

 än 40 års ålder stå obefordrade. Och de senast antagna extra kunna 

 knappast få ordinarie tjänst med mindre än att de lyckas få dispens 

 från den pensionsålder, som de dessförinnan torde uppnätt! 



Nu ha vi i föregående kalkyl bortsett från en faktor, som i någon 

 liten mån förbättrar situationen för dem, som hålla ut i det längsta, 

 nämligen afgångeii bUmd de extra. Denna är emellertid mycket obetyd- 

 lig, hvilket särskildt bör framhållas, då den åsikten förfäktats, att enskilda 

 skogsägare helst skulle rekrytera sina tjänstemän ur de extra skogs- 

 tjänstemännens led, och att det af detta skäl skulle möta hinder att be- 



