I 



EXTRA-ORDINARIE-SYSTEMET INOM SKOGSSTATEN. 407 



räkna den behöfliga rekryteringen för sjiilfva skogsstaten. Detta anta- 

 gande bestyrkes icke af erfarenheten. 



Af de 188 extra jägmästare, iivilka sä vidt vi kunnat finna, för- 

 ordnats under sista i o-årsperioden 1903 — 19 12, kvarstå ännu alltjämt 

 156, d. v. s. 83 % i statstjänst. Af de 32, inalles 17 %, som saknas, 

 är I blifven ordinarie, 5 äro döda och 26 stycken, d. v. s. inalles blott 

 14 %, ha gått till privat eller skogsvårdsstyrelsernas tjänst. Af dessa 

 36 ha II blifvit länsjägmästare och blott 15, d. v. s. 8 %, gått i privat 

 tjänst i trängre mening. Detta är ju ett förhållandevis mycket obetyd- 

 ligt antal, och de som sä gjort ha i regel varit helt unga i tjänsten. 

 De fall, då äldre extra skogsstatstjänstemän öfvergått till privattjänst ha 

 under den senaste 1 o-årsperioden varit så fåtaliga, att de knappast alls 

 behöft tagas i betraktande. Om det öfver hufvud taget någonsin varit 

 fråga om en beräkning vid rekryteringen af skogsstaten, duger åtminstone 

 ej den ringa öfvergången till privattjänst som förevändning, hvarför man 

 är efter är tagit in sju extra jägmästare för tu afgående ordinarie. 



Såvida ej mycket snart rekryteringen och organisationen af arbetet i 

 skogsstaten omlägges på ett sätt, som svarar mot det verkliga behofvet, 

 komma skogsstatstjänstemännen efter hand att alldeles sjunka ned under 

 den samhällsnivå, mot hvilken deras högre utbildning dock svarar. Att 

 detta i längden skulle lända till stor skada för hela landets och speciellt 

 statens skogsbruk är väl ganska klart. Redan under nuvarande förhål- 

 landen fordras det otvifvelaktigt en ovanligt stark och tålmodig natur 

 för att ej taga allvarlig skada i anseende till sinnets spänstighet och 

 förmåga af initiativ och själfständigt handlande. 



Om en målmedvetet ledd utveckling af dessa värdefulla egenskaper 

 kan det ju under nuvarande förhållanden ej alls vara tal. 



Det är klart, att de extra jägmästarna under sådana förhållanden, 

 som de nu rådande, med en viss otålighet blicka mot framtiden och 

 med största intresse följa det utredningsarbete, hvilket man hoppas skall 

 fä en ny utveckling inom skogshushållningen till följd och på samma 

 gång medföra ljusare utsikter för oss själfva. Ett sådant flerårigt och 

 länge motsedt utredningsarbete framlades med Norrländska skogsvårds- 

 kommitténs betänkande förlidet år. Då de riktlinjer, beträffande skogs- 

 statens organisation, som däri skisseras, f. n. äro den enda fasta punkt, 

 man har att hälla sig till, då man talar om framtiden, är det tillbörligt 

 att i detta sammanhang närmare diskutera denna del af betänkandet. 



Hvad som först frapperar är den lättvindighet, hvarmed hela stats- 

 skogsskötselns behof och utvecklingsmöjligheter afifärdats. Här ha vi 

 litet hvar gått och hoppats på att fä se siftVor och utredningar, som, 

 om de verkligen blifvit gjorda, ej kunnat undgå att styrka det allbekanta 



