■ EXTRA-ORDINARIE-SYSTEMET INOM SKOGSSTATEN". 409 



revir i de 5 norra distrikten blifva, som ej ha något alls eller ytterst 

 ringa utsyningsarbete af nu nämndt slag. Bland dessa revir råkar just 

 att befinna sig ett, där vi speciellt veta, att revirförvaltaren kan vitsorda, 

 att förhållandena påkalla revirdelning, nämligen Hräcke revir. Säkerligen 

 råda likadana förhållanden på mänga andra håll, i hvilket hänseende vi 

 f ö. kunna hänvisa till byråchefen Kinbergs reservation i kommittébetän- 

 kandet. Byråchefen Kinberg nämner bland revir, som böra delas, Asele, 

 N. Lycksele, Österdalarnes och Malmesjaurs, och att denna delning är 

 af behofvet högeligen påkallad. 



Kommittémajoritetens underlåtenhet att ingå på någon som helst 

 utredning om behofvet af revirdelning är, som sagdt, påfallande. Den 

 finner sin förklaring i ett yttrande af f. d. kommittéordföranden vid skogs- 

 mötet förlidet år. Han yttrade då bland annat: »Då man betänker, att 

 kommittén måst föreslå inrättandet af 16 nya ordinarie ingenjörsbefatt- 

 ningar, hvilka kräfva aflöningar, motsvarande ordinarie jägmästares, är 

 det väl alldeles gifvet för den, som känner sådana här organisations- 

 frågors behandling af statsmakterna, att det vore absolut lönlöst att 

 komma fram med för stort förslag på en gång. Man får kort och godt 

 lof att försöka rätta mun efter matsäcken. När man kommit därhän, 

 att den väsentligt ökade personalen i alla grader åstadkommit en ökad 

 intensitet och därmed ökad afkastning för statens skogar, då är tid- 

 punkten inne att vända sig till Kungl. Maj:t och Riksdagen för att få, 

 hvad man ytterligare kan behöfva. Förr är det icke att tänka på att 

 få ett jakande svar.» 



Vi drista oss i alla fall att undra öfver, om det kan vara riktigt, 

 att en kommitté, på sätt som här tydligen skett, låter leda sig af poli- 

 tiska, snarare än skogliga motiv. Politiska skäl må / högsta instansen 

 influera på ett ärendes behandling, men att man redan på ett förbere- 

 dande utredningsstadium tillåter sig att spekulera i statsmakternas sanno- 

 lika beslut och undanhåller dem vissa fakta, finna vi ytterst betänkligt. 

 Kommittéordföranden kallar detta förfarande att rätta mun efter mat- 

 säcken. Det finns ett annat gammalt talesätt, som ännu bättre passar 

 in på detta fall — att vända kappan efter vinden. 



Äfven de villkor, som uppsättas för personalens ökning, finna vi 

 ganska egendomliga. Afkastningen frän statsskogarna har ju faktiskt 

 under senaste tiden starkt stigit. Ar 1901 var brutto- och nettoaf- 

 kastningen respektive 7 3/_, millioner och 5 72 millioner kronor, för år 

 1911 utgjorde motsvarande tal 12 3/4 millioner och 7 '/a millioner kronor. 



Hvad kan man då mer begära, och hvilka underverk väntar man 

 af vår redan nu orimligt hårdt pressade revirpersonal, som blott och 

 bart hvad statsskogsstämplingarna angår får bära en 2- ä 3:dubbelt större 



