EXTRA-ORDINARIE-SYSTE.MET INOM SKOGSSTATEN. 413 



nas förbund hunnit eller lämpligen kunnat utföra, delvis måste ligga till 

 grund härför. 



Det talas i våra dagar sä vackert om entusiasm och intresse för 

 skogarna — ja denna entusiasm och detta intresse är tillfinnandes icke 

 minst bland de extra jägmästarna, men man lefver i längden icke på 

 entusiasmen för en sak. Det är helt säkert en ovärderlig vinst för sta- 

 ten att ha en för sitt yrke varmt intresserad tjänstemannakår — ty när 

 alla dra åt samma håll, blir resultatet äfven godt — men staten borde 

 löna godt med godt och framför allt tänka på att organisera sina tjänst- 

 görande kårer så, att entusiasmen hos desamma icke finge slockna, utan 

 fast mer slå ut i full låga. 



För vår del vilja vi endast uttrycka en förhoppning om, att den 

 dag snart måtte komma, då den åsikten bland de styrande skall göra 

 sig gällande, att med omsorgen ont de svenska statsskogarna oupplösligt 

 är knuten omsorgen om deras personal. 



II. Diskussion. 



Hofstallmästare Tamm: Jag skyndar mig ;itt förutskicka den anmärknin- 

 gen, att jag hade begärt ordet långt innan föredraganden kommit till den 

 del af sitt anförande, dä han använde några kraftuttryck emot norrländska 

 skogskommittén och särskildt dess ordförande, hvilka — lät vara att de kanske 

 vore befogade — säkerligen icke i längden tjäna till att bevisa den sak, som 

 därvidlag behöfver visas. Nej, jag hade begärt ordet redan förut för att säga, 

 att jag sä långt ifrån vill bestrida, att föredraganden hade rätt, då han fram- 

 ställde sina klagomål öfver nuvarande förhållanden, att det väl tvärtom synes 

 mig alldeles klart, att större delen af den skogspersonal, som fortfarande står 

 på extra stat, måste så snart ske kan föras in i bättre och för dem drägli- 

 gare förhållanden. Jag är således i det afseendet fullkomligt ense med ho- 

 nom, men jag kan icke låta bli att se framtiden något ljusare än jägmästaren 

 af Wahlberg gjorde i sin framställning. Han erkände ju, att i det sä mycket 

 kritiserade kommittéförslaget dock fanns en liten ljuspunkt, nämligen bestäm- 

 melsen om den tjänstemannakär, som vi föreslagit för handhafvande af de 

 enskilda skogarna. Men då han påstod, att det endast var en lättvindighet 

 af kommittén, att den icke såsom en del af dess ledamöter gjort gått in för 

 att föreslå revirdelning redan nu, vill jag svara: det är med fullt klar afsikt, 

 som kommittén gått pä den vägen, därför att om man skall kunna föreslå 

 en revirdelning med fullgod motivering, måste man väl också ha reda på 

 förvaltningsobjektet, revirets skog in i de minsta detaljer. Man måste känna 

 kapitalet och dess afkastningsmöjlighet, och jag behöfver icke ingå pä några 

 detaljer tor att kunna säga, att endast om detta förvaltningsobjekt redan nu 

 är moget för en mera intensiv drift, då är en reviruppdelning pä flera ordi- 

 narie revirförvaltare motiverad, eljest är den det icke. Hela värt betänkande 

 genomandas af en klagan öfver bristen pä kunskap i detta afseende, och vi 

 hafva lagt — kommittémajoriteten åtminstone — hufvudvikten i hela betan- 



