SKOGSVARDSAKGIKTERNAS ANVÄNDNING. 42 I 



I äldsta tider var besittningsrätten till skogarna i norra delarna af 

 landet icke på något sätt reglerad. Första gången sä skedde var genom 

 Gustaf Vasas plakat den zo april 1542, hvari förklarades, att sådana 

 ägor, som obyggda vore, hörde Gud, Konungen och Sveriges krona till. 

 I sammanhang härmed lämnades föreskrifter ägnade att befrämja /(/'/- 

 odliuff och anlaf;f!;a}idc of nybyggen i dessa delar af landet. 



Jämte intresset för odlingen inställde sig sä småningom statsmak- 

 ternas sträfvan att stödja den bcrgsindusiri, som började uppkomma i 

 dessa trakter, och i 168,^ års förordning om skogarna i Norrland och 

 Dalarna föreskrefs, att de skogar, hvilka afvittrades såsom kronans till- 

 hörighet, skulle ställas under bergskollegii uppsikt för att användas till 

 bergverkens nytta. 



Under 1700- och början af 1800-talet uppkom en större sågverks- 

 industri i Norrland. Det ansågs då vara ett statsintresse att under- 

 stödja denna näring, och flera sågverk fingo mot viss stubböresafgift 

 rätt till årlig stockfångst å en del kronoskogar. Denna rätt blef seder- 

 mera vid afvittringen i regel utbytt mot uteslutande rätt till stockfångst 

 ä bestämda ofta synnerligen stort tilltagna områden. Samtliga dessa 

 stockfångstprevilegier äro numera af staten aflösta. 



Hvilket är dä nu det statsintresse, som bör befordras genom den 

 skogsvårdsafgift, som skulle erläggas för virke från statens skogar? Inom 

 Västerbottens och Norrbottens län synes den enskilda skogsvården 

 komma att erhålla tillräckligt understöd genom de skogsvårdsafgifter, 

 som skulle komma från enskildas skogar. Afgifterna från statsskogarna 

 inom dessa län synas däremot i första hand böra användas för att be- 

 fordra : 



Bildandet af sockenallmänningar för de kommuner inom Väster- 

 bottens och Norrbottens län, hvilka ännu ej äga sådana. 



Sedan man under midten af 1800-talet kommit till insikt om för- 

 delarna af, att staten i stor utsträckning vore .skogsägare, ha från och 

 med 1876 vid afvittringen inom Norrbottens län allmänningsskogar af- 

 satts äfven för kommunernas räkning, nämligen för Pajala, Muoniolusta 

 och Tärendö socknar 1876 en fjärdedel af skogsanslagen, för Arvidsjaur 

 1877, för Gellivare 1883, för Juckasjärvi 1893 samt för Karesuando 1894 

 likaledes en fjärdedel af skogsanslagen. 



Genom kungl. kungörelse den 5 juni 190g angående afvittringen 

 inom Västerbottens och Norrbottens läns lappmarker har sedan bestämts, 

 att den del af hemman och nybyggen tillkommande skogsanslag, som 

 ej erfordras för nödigt husbehof, för hvarje afvittringslag skall afsättas 

 till allmänning att förvaltas enligt grunder, som af Kungl. Maj:t bestämmas. 



