SKOGSVÄRDSAKGIFTERNAS ANVÄNUNING. 425 



Såväl 1904 som 1907 års riksdagsskrifvelser äro nu öfverlamnade 

 till en 191 1 tillsatt kommitté, hvilken fått i uppdrag att äfven utreda 

 flera andra skogsvårdsfrägor. 



Såväl den omständigheten, att staten äger en så stor del af skogs- 

 marken inom Västerbottens och Norrbottens län, som öfriga här anförda 

 förhållanden synas vara en anledning till, att vid den förestående skogs- 

 lagstiftningen för dessa län noggrant öfverväges, huruvida icke de af 

 norrländska skogsvårdskommittén föreslagna skogsvårdsafgifterna böra 

 användas pä sådant sätt, att den del däraf, som erlägges för virke /><;« 

 statens skogar, öfuerföres till en särskild fond, hvarifrån till kommunerna 

 utlämnas räntefria lån till inköp af skogsmark. Återbetalning af lånen 

 skulle sedan ske först i den män, som den inköpta skogsmarkens afkast- 

 ning det medgäfve. 



Några synpunkter på en blifvande skogshushållning. 



Svar till d:r /•>-,/;n K.nip.-. 



I sjätte häftet för året af denna tidskrifts allmänna del återfinnes en upp- 

 sats af doktor Frans Kempe med ofvanstäende rubrik och som slutar sålunda: 

 »Jag tror ock, att det direkta skogsstudiet bör förläggas till Sveriges norra 

 hälft. För min del har jag föga förtroende för de skogsmän, som studerat 

 endast södra Sveriges skogar. De enorma svårigheter, som Norrlands skogar 

 erbjuda, väcka till lif ett helt annat intresse och kräfva vida högre insikter 

 än skötseln af södra Sveriges skogar. Såväl det indirekta som det direkta skogs- 

 studiet bör sålunda ske i Norrland och Dalarna, om det öfverhufvud taget 

 skall hafva något större värde.» 



Med smärta måste hvarje skogsman från södra Sverige erfara dylika ord 

 trån en bland skogsmän så uppskattad man som doktor Frans Kempe, och 

 uttalade af någon annan, skulle de uppfattats som en missägning samt förbi- 

 gåtts visserligen med harm men dock under tystnad. Här är språket emeller- 

 tid så tydligt, att det ej kan missuppfattas. 



Då jag själf tillhör den kategori skogsmän, »som studerat endast södra 

 Sveriges skogar», kan jag ej i förstnämnda afseende ingå i svaromål. Fram- 

 tiden må därvidlag fälla utslaget. 



Däremot vill jag nedlägga en bestämd i)rotest mot det påståendet, att 

 skötseln af Norrlands skogar väcker till lif ett helt annat intresse och kräfver 

 vida högre insikter än skötseln af södra Sveriges skogar, och att skogsstudiet 

 bör förläggas till Norrland och Dalarna. Denna oerhörda missuppfattning 



