426 HENRIK CARBONNIER. 



kan ej grunda sig pä annat än bristande kännedom om förhållandena söderut. 

 Det är mig fullkomligt bekant, att svårigheterna i Norrland äro mycket stora. 

 Men tror dä verkligen d:r Kempe, att ens i de länder, där skogshushållningen 

 står ]iå den högsta ståndpimkten, svårigheter ej finnas och att nya frågor ej 

 där ständigt äro att lösa? Huru skall det ej då vara äfven i södra delarna 

 af värt land, där skogshushållningen med fä undantag ännu står i sin linda. 

 Det är ej blott fråga om att den eller den åtgärden mer eller mindre väl 

 skall lyckas utan att den blir utförd pä ett i alla afseenden ändamålsenligt sätt. 

 Därför att man t. ex. här på de flesta marker kan genom skogsodling upp- 

 draga skog, så är ej därmed den saken klar. Det är ej skogsmannens upp- 

 gift att bekläda marken med buskar blott utan med en återvä.xt, som i alla 

 afseenden är betryggande, som ej blott i och för sig kommer att lämna hög 

 afkastning, utan som ähen är så beskaffad, sammansatt och afpassad, att mar- 

 kens produktionsförmåga ej blott bibehålles men i många, kanske de flesta fall 

 iippdrifves och samtidigt fullt utnyttjas. Se där problem, som äro lika svår- 

 lösta här som i Norrland och, hvad värre är, genom hvilkas fellösning större 

 förlu.st måste uppstå, eftersom marken här under i öfrigt lika förhållanden på 

 grund af den sydligare breddgraden förmår afkasta betydligt mera under 

 samma tid än i Norrland. 



Ännu mycket skulle kunna andragas, som på det skarpaste skulle gen- 

 dritva d:r Kempes påståenden, men jag tror mig i detta afseende tör när- 

 varande ha sagt mer än tillräckligt och får kanske tillfälle att framdeles åter- 

 komma. 



Eksjö den 24 juli 1913. 



Henrik C.^rbonnier. 



