NOTISER. 431 



borde utgå, när den skog, hvarpå utsyning verkställdes, vore upplåten pS afverkningsrätt. I 

 sRdana fall funnes nämligen ingen som helst utsikt, att det kostnadsfria arbete, som staten 

 genom utsyning utförde å skogen, och som företoges i skogbevarande och skogsvärdandc in- 

 tresse, komnie att af dem, som mottoge denna statens gåfva, fullföljas genom eget arbete 

 i samma syfte. Under sådant förhållande vore ett efterskänkande af iitsyningsafgälden ända- 

 mälslöst. Härvid vore ock att bemärka, att, när afverkningsrätterna upplåtits frän dessa 

 skogar, det skett iiå villkor, som måste antagas hafva tagit hänsyn till att afgäld för utsyning 

 skulle utgå. 



Af kommitténs föregående förslag framginge, att enligt dess åsikt utsyningsafgiftcr lika- 

 Icilcs fortfarande skulle betalas, när utsyning verkställdes ä sådana hennnan inom Väster- 

 bottens eller Norrbottens läns kustland samt Västernorrlands eller Jämtlands län, för hvilkas 

 skogshushllåning nu gäller kungl. förordningen den 2g juni 'Iböö. 1 )e omständigheter, 

 som föranledde föreskrift om en mera inskränkt förfoganderätt öfver skogen å dessa hemman 

 syntes i och för sig vara skäl nog för att en afgäld för utsyningsarbetet upptoges. I jäm- 

 förelse med skogarna uti lappmarken eller Särna socken hafva dessa äfven ett med hänsyn till 

 afsättningsförhållanden gynnsammare läge, hvilket ansåges göra att utsyningsafgiften finge i 

 förhållande till virkets värde en mindre betydelse. Af den omständigheten, att ägare ulaf 

 dylika hemman i Västernorrlands och Jämtlands län, hvilka hade att betala utsyningsafgift, 

 ehuru virke, som afverkas frän deras skogar, är belagdt med skogsvårdsafgift, icke framställt 

 några erinringar i anledning af detta förhållande, ville kommittén draga den slutsatsen, att 

 de härigenom icke varit i särskild grad betungade. 



Förutom för utsyningar å nu behandlade, enskilda tillhörande skogar utginge afgäld för 

 dylika arbeten äfven å sådana allmänningsskogar i Västerbottens och Norrbottens län, som bildats 

 i sammanhang med afvittringen i dessa trakter. Därest jämlikt kommitténs förslag allmän- 

 ningsdelägarna blefve berättigade att åt en af dem aflönad och af Eders Kungl. Maj:t an- 

 tagen skogsförvaltare uppdraga bland annat äfven stämplingen af till afsalu bestämdt virke 

 ä allmänningarna, borde någon afgäld för af denne verkställda utsyningar icke utgå till 

 statsverket. 



Ofver kommitténs framställning angående utsyningsafgifter haf\'a öfverjägmästarna i 

 Luleå, Skellefteå och Umeå distrikt yttrat sig. 



Den förstnämnda anser, att hvad kommittén i denna del anfört och föreslagit ej vore 

 rättvist eller konsekvent. Om staten på ett eller annat sätt ingrepe i den enskilda ägande- 

 rätten, borde den enskilde kunna fordra att ej behöfva betala kostnaderna för detta förmyn- 

 derskap och torde en motsatt uppfattning af statens skyldighet numera knappast kunna anses 

 lämplig att komma till synes i en lagstiftning. Kostnaderna för handhaf\'ande af lUsynings- 

 lagen och kustlandslagen för Västerbottens och Norrbottens län borde för den skull helt 

 hvila på statsverket. 



Öfverjägmästaren i Skellefteå distrikt anser det kommitténs förslag inkonsekvent. att 

 utsyningsafgifter skulle upphöra att utgå, när utsyningsförrättning afser hemman i Väster- 

 bottens och Norrbottens läns lappmarker eller Särna socken med Idre kapellag i Koppar- 

 bergs län och verkställts ät ägare af sådant hemman, likasom ock dä förrättningen verk- 

 ställdes å sådan allmänning inom Västerbottens eller Norrbottens län, för hvilken funnes an- 

 ställd af Eders Kungl. Maj.t antagen skogsförvaltare, hvaremot utsyningsafgifter fortfarande 

 skulle betalas, när utsyning verkställdes å sädana hemman inom Västerbotten eller Norrbottens 

 läns kustland samt Västernorrlands eller Jämtlands län, för hvilkas skogshushållning nu 

 gäller nådiga förordningen den 29 juni 1S66. Antingen borde enligt hans förmenande 

 utsyningsafgifter bibehållas inom lappmarkerna, hvilket ock vore det rätta, enär statsmakterna 

 uppställt skyldighet att gälda utsyningskostnad såsom villkor för tilldelning åt lappmarks- 

 hemman af skogsanslag af sådan storlek, att de blefve tillräckliga ej allenast för husbehof, 

 utan äfven för afsalu, eller ock borde samma bestämmelser gälla för alla skogar, hvilka äro 

 underkastade utsyningstvång, vare sig desamma äro belägna inom lappmarken eller kust- 

 landsområdet. 



Öfverjägmästaren i Umeå distrikt har på de skäl, som anförts i en resenation af 

 kommittéledamöterna Kinberg, Welander och Wiklund, anslutit sig till hvad dessa hemställt 

 angående bland annat utsyningsafgifter. 



Ofvannämnda tre kommittéledamöter hafva först omnämnt, att utsyningsafgiften nu ut- 

 går, jämlikt kungl. kungörelsen den II december 1903, enligt följande grunder: för hvarje 

 timmerträd, som 1,5 meter från marken häller, barken inberäknad, minst 30 centimeter i 

 genomskärning, med 5 öre; för hvarje timmerträd, som ej uppnår sistnämnda mått, men håller 

 minst 20 centimeter i genomskärning, med 2,5 öre; samt för annat utsynadt virke med 2,5 

 öre för en kubikmeter fast mått; dock att där utsyning afser aftorkad, död skog eller virke 



