434 NOTISER. 



enligt därom gällande särskilda bestämmelser skall af utsyningssökande gäldas, skall utgå: 

 för träd, som 1,5 meter från marken hålla, barken inberäknad, minst 20 centimeter i genom- 

 skärning, med 6 öre för en kubikmeter fast mått och för annat utsynadt virke med 3 öre för 

 en kubikmeter fast mått, under iakttagande dels att, där utsyning afser aftorkad, död skog 

 eller virke af skog, belägen ofvanför den i Västerbottens och Norrbottens läns lappmarker 

 belägna odlings- och tjällgränsen, utsyningskostnad skall utgå med allenast hälften af här 

 ofvan angifna belopp, dels ock att minsta afgift för en förrättning angående utsyning skall 

 utgöra tre kronor. För undersökning, som jämlikt 12 § i lagen angående utsyning å en- 

 skildes skogar i Västerbottens och Norrbottens läns lappmarker den — — — — eller 4 J 

 4 mom. i lagen angående . tillsyn å samt vård af enskildes skogar inom de delar af Väster- 

 bottens och Norrbottens län, som ej tillhöra lappmarken, den — — — — af skogsstats- 

 tjänsteman verkställes, skall sökanden, ändå att utsyning ej sker, gälda godtgörelse till stats- 

 verket med tre kronor.» 



Mot kommitténs förslag ifråga om allmänningsskogarna i Västerbottens och Norrbottens 

 län att, därest en af allmänningsdelägarna aflönad, vederbörligen antagen skogsförvaltare 

 verkställer utstämpling af saluvirke ä allmänningskog, utsyningsafgift icke skall utgå till staten 

 för sådan stämpling, har domänstyrelsen intet att erinra. 



Stockholm den 15 september 1913. 



Underdånigast 



KARL FREDENBERG. 



Tu. Örtenblad. Fk. Giobel. Th. Hermelin. Gerdh. .\lexandersson. 



K. G. G. Norhng. 



Vill Domänstyrelsen i hvad det rör skogsvårdsstyrelser och 

 skogsvårdsafgifter. 



Till Konungen. 



Genom nådig remiss den 21 juni 1912 har Eders Kungl. Maj;t anmodat domänstyrel- 

 sen att efter öfverjägmästarnas hörande afgifva underdånigt utlåtande öfver norrländska skogs- 

 vårdskommitléns betänkande, och far styrelsen till fullgörande häraf, efter att den 28 sist- 

 lidne mars och den 7 sistlidne juli hafva afgifvit särskilda underdåniga yttranden öfver vissa 

 delar af kommitténs betänkande, härmed i underdånighet anföra följande rörande kommit- 

 téns framställning i fråga om skogsvårdsstyrelser och skogsvårdsafgifter. 



Kommittén, som behandlat dessa frågor under skilda afdelningar, har beträffande skogs- 

 vårdsstyrelser dels föreslagit, att nu gällande förordning angående skogsvårdsstyrelser den 

 24 juli 1903 måtte i tillämpliga delar förklaras skola gälla äfven för Särna socken med 

 Idre kapellag i Kopparbergs län, dels ock framlagt särskildt förslag till förordning angående 

 skogsvårdsstyrelser i Västerbottens och Norrbottens län. I anslutning härtill har kommittén 

 beträffande skogsvårdsafgifter hemställt, att kungl. förordningen den 24 juli 1903 angående 

 skogsvårdsafgifter med däri genom kungl. kungörelsen den 4 juli 1910 vidtagna ändringar 

 måtte antagas att gälla äfven Västerbottens och Norrbottens län samt Särna socken med Idre 

 kapellag i Kopparbergs län. 



Sedan kommittén den 16 mars 1912 afgaf sitt ifrågavarande betänkande, har Eders 

 Kungl. Maj:t den 11 oktober 191 2 utfärdat ny förordning angående skogsvårdsafgifter. 



Såsom motiv för sina framställningar angående skogsvärdsstyrelser och skogsvårdsaf- 

 gifter har kommittén bland annat fäst uppmärksamheten därpå, att skogsägarna först allmänt 

 måste vakna till medveiande om betydelsen af god skogsvård för att en sådan skall kunna 

 skapas. Endast så småningom och att börja med såsom enstaka företeelser gifver sig ett 

 sådant vaknande intresse tillkänna, hvilket staten då måste befrämja och stödja. Detta kan 

 ske genom att åt skogsägaren meddela undervisning i skogsvård och lämna honom bidrag 

 till kostnaderna för utförande af skogsvårdsarbeten, främst åsyftande snabb och fullständig 

 föryngring. Undervisning i skogsvård meddelas bäst ute i skogen i samband med utsy- 

 ningar, men jämväl verkliga föreläsningar vore af betydelse. Kommittén ansåge det knap- 

 past lämpligt att söka erhålla härtill nödiga medel genom direkta statsanslag. I sådan form 

 blefve nämligen bidraget en direkt utgift, betungande alla skattedragande, men till förman 

 för ett produktivt företag, hvaraf vinsten tillfölle skogsägarna inom en begränsad del af lan- 

 det. Upptagande af skogsvårdsafgift ansåges lämpligare och härigenom komme äfven staten 

 att lämna bidrag för sina skogar, ty de inflytande afgifterna skulle icke användas till gäl- 



