NUTISER. 435 



<lanile af kostnader för skogsvård å slatens skogar. Genom intensivare skogsvård kommc 

 dels nya värden att skapas, dels de redan förefintliga att blifva större. På sådant sätt skulle 

 statens bidrag framkalla ökad skatteförmåga hos <lcn med dessa bidrag understödda befolk- 

 ningen. Af ökad tillväxt uti skogarna framginge äfven ökade exportvärden och sålunda 

 äfven i denna form ökade skattekällor. Därjämte komma de lämnade bidragen att bereda 

 arbetstillfällen ät en del af befolkningen och att därigenom förbättra dess existensvillkor. 



I'å det att ej i regel både skogsvårdsafgifter och utsyningsafgifter skulle komma att 

 samtidigt utgå, har kommittén föreslagit att utsyningsafgifterna i vissa fall skulle upphöra att 

 utgå för utsyning å skogar, för hvilka skulle gälla kommitténs förslag till lag angående ut- 

 syning å enskildes skogar i Västerbottens och Norrbottens läns lappmarker. Skogsvårdsaf- 

 gifterna kunde i fråga om de enskildes skogar i lappmarken beräknas komma att lämna ett 

 något högre belopp än utsyningsafgifterna. Den gifna konsekvensen af kommitténs förslag 

 angående skogsvårdsafgifter uti Västerbottens och Norrbottens län samt Särna socken med 

 Idre kapellag i Kopparbergs län \'ore att, hvad de båda länen anginge, skogsvårdsstyrelser 

 i dem skulle inrättas, och att, beträffande Särna socken med Idre kapellag, den i Koppar- 

 bergs län redan arbetande skogsvärdsstyrelsens verksamhet utsträcktes att gälla i tillämpliga 

 delar äfven dessa områden af länet. På grund af den skillnad i skogslagstiftning, som allt 

 fortfarande komme att förefinnas mellan ofvan angifna trakter å ena sidan och de delar at 

 landet, uti hvilka skogsvårdsstyrelser redan finnas, ä andra sidan, vore det enligt kommitténs 

 förmenande ej lämpligt, att kungl. förordningen den 24 juli 1903 angående skogsvårdssty- 

 relser i oförändrabt skick blehe gällande för de nya skogsvårdsstyrelser, som enligt kommit- 

 téns förslag skulle inrättas, och borde därför särskildt förslag utarbetats till förordning an- 

 gående dessa skogsvårdsstyrelser. 



I dessa frågor hafva öfverjägmästarna i Luleå, Skellefteå och Umeå distrikt yttrat sig. 



Ofverjägmästaren i Luleå distrikt har framhållit, att behof af direkta åtgärder till skogs- 

 vårdens främjande icke vore erforderliga i samma utsträckning inom de båda nordligaste 

 länen som inom öfriga delar af landet, hvilka saknat lagar till skydd för de enskilda sko- 

 garna. Det borde nämligen ej förglömmas, att om ock nu gällande skogslagar inom de 

 två nordligaste länen af landet ej i alla afseenden varit tillfyllest, de dock åstadkommit 

 mycket godt till fromma för skogarna, och det kunde ingalunda beträffande dessa landsdelar 

 blifva tal om att läka sädana nästan obotliga sär, som rotTiyggen och uppenbar sköfling till- 

 fogat skogarna i sydligare delar af landet. Han ansäge det fördenskull ej lämpligt att upp- 

 taga skogsvårdsafgifter inom Västerbottens och Norrbottens län, hvilket nu skulle minska 

 statens inkomster från dess skogar med ungefar 112,000 kronor om året. Visserligen gäfv"e 

 erfarenheten, från andra delar af landet vid handen, att påläggande af skogsaccis ej i märk- 

 bar grad nedpressat priserna å virket från statens skogar, men detta gällde trakter, där till- 

 gången på råvara för trävaruindustrien ej fullt svarade mot efterfrågan. Ett motsatt förhål- 

 lande vore rådande åtminstone beträffande Norrbottens län, där man med fog kunde påstå, 

 att uti trävaruindustrien för närvarande ej funnes bundet sä stort enskildt kapital, att det- 

 samma mäktade konsumera den råvara, som inom länet utbjödes till priser, hvilka med hän- 

 syn till rådande förhållanden kunde jämställas med dem, som erhölles å andra orter. Inom 

 Västerbottens och Norrbottens län behöfde ej heller ställas så stora belopp till skogsvårds- 

 styrelsernas förfogande, emedan enligt kommitténs förslag dessa styrelser ej skulle befatta sig 

 vare sig med den fiskaliska delen af skogsvärdslagen eller med att lämna råd och anvisningar 

 i skogsvård beträffande afverkningars utförande, ty för dessa uppgifter ville kommittén bland 

 annat upprätta en helt ny kår af skogstjänstemän, för hvars organisation särskildt kostnads- 

 förslag upprättats. Det ville synas som om dels behofvet af så stora bidrag af skogsvårds- 

 afgifter, som skulle blifva en följd af kommitténs förslag, ej förelåge dels inrättande af 

 skogsvårdsstyrelser i Västerbottens och Norrbottens län med hänsyn till arten eller beskaf- 

 fenheten af det uppdrag, som komme att lämnas desamma, ej motiverade en så vidlyftig 

 organisation hos denna myndighet, som fallet vore beträffande öfriga delar af landet, dels 

 ock sludigen allt för stora kraf skulle komma att vid godtagande af kommitténs förslag 

 ställas på staten, hvilka kraf frän dennas sida ingalunda kunde förväntas i motsvarande grad 

 uppvägas af ökad skatteförmåga hos de enskilda skogsägarna. Enligt öfverjägmästarens 

 förmenande borde ej några skogsvårdsafgifter utgå för virke från Västerbottens och Norrbottens 

 län, ej heller skogsvärdsstyrelser inrättas därstädes. Däremot borde till de inom dessa län 

 befintliga skogsvärdsnämndernas disposition fortfarande, men i större utsträckning än hittills, 

 pä extra stat anvisas belopp till främjande af den enskilda skogsvärden. 



Ofverjägmästaren i Skellefteå distrikt har funnit sig ej kunna biträda kommitténs för- 

 slag om upptagande af skogsvårdsafgifter och inrättande af skogsvårdsstyrelser i de bada 

 nordligaste länen och härtill anfört följande skäl: utt afgifterna skulle komma att lika trätfa 



