436 NOTISER. 



alla skogsägare, hvaremot en rättvis fördelning af desamma skulle möta nästan oöfvervinn 

 liga svårigheter; att det borde vara ett statsintresse att söka väcka, befordra och ekono- 

 miskt stödja utvecklingen beträffande skogarnas vård inom de län, där den fasta befolk- 

 ningen till följd af de betydande inskränkningar i dispositionsrätten till skogen, som 

 här gällande skogslagar föreskrefve behöfde all den hjälp, som kunde lämnas för skogshus- 

 hållningens höjande, hvarföre erforderliga skogsvånlsmedel ansåges böra åvägabringas genom 

 statsanslag att utgå i viss proportion till de bidrag, som för ändamålet kunde lämnas af 

 vederbörande landsting och hushållningssällskap; alt allt för stora kraf därigenom skulle 

 komma att ställas på staten ; att inrättande af skogsvårdsstyrelser för Västerbottens och 

 Norrbottens län med hänsyn till arten och beskaffenheten af det uppdrag, som skulle komma 

 att lämnas desamma, komme att medföra en allt för vidlyftig och dyrbar organisation. 



Öfverjägmästaren i Umeå distrikt har anslutit sig, i fråga om skogsvärdsafgifter och 

 skogsvårdsstyrelser, till den reservation, som afgifvits af herrar Kinberg, Welander och Wik- 

 lund. — Kommitténs sex ledamöter hafva nämligen i hithörande frågor stått tre mot tre; 

 och äro sålunda besluten dikterade enbart genom ordförandens utslagsröst. Reservanterna 

 hafva hyst stora betänkligheter mot kommittémajoritetens förslag att såsom supplement till 

 lappmarkslagen och dimensionslagen införa skogsvärdsafgifter och inrätta skogsvårdsstyrelser; 

 och de hafva dess mindre kunnat biträda detta förslag, som enligt deras uppfattning utvägar 

 kunna beredas att främja den enskilda skogsvården inom de båda nordligaste länen på annat 

 och för skogsägarnas flertal lämpligare sätt. Genom att åt den redan befintliga skogsin- 

 genjörsinstitutionen gifva den utveckling och fasta organisation, som kommittén föreslagit 

 hvarigenom ett tillräckligt antal skogstjänstemän skulle anställas för att uteslutande ägna sig 

 it handhafvandet af gällande skogslagar ej endast i fråga om själfva utsyningsarbetet och 

 därmed i samband stående skogsundersökningar och planläggning af hushållningen med en- 

 skildes skogar, utan äfven för att tillhandagå utsyningssökande och andra skogsägare med 

 råd och anvisningar rörande skogens och markens vård samt spridande af kunskap om 

 skogsskötsel i öfrigt inom orterna, torde — enligt reservanternas mening — ej allenast de 

 berättigade kraf, som den enskilde skogsägaren kunde uppställa i afseende å tillgodogörande 

 af sin skogsegendoms tillgångar, blifva tillfullo tillgodosedda, utan torde uppenbarligen äfven 

 det allmännas intresse af kunskaps utbredande i skogsskötsel och skogsvärd inom nu ifråga- 

 varande län kunna anses vara väl beaktadt och främjadt. Genom den omnämnda nya orga- 

 nisationen komme nämligen att här finnas att tillgå just de organ eller den lefvande kraft 

 för väckande af intresse och främjande af arbete för skogarnas bättre vård, som ansågs 

 saknas och hvilken brist därför skulle fyllas genom inrättande af skogsvårdsstyrelse. Men 

 inrättande af sädana styrelser såsom supplement till här ofvan omnämnda organisation för 

 nu ifrågavarande skogslagars handhafvande kunde däremot enligt reservanternas uppfattning 

 icke vara af något behof påkalladt. För att förvalta och fördela de medel, som kunde åvä- 

 gabringas för främjande af den enskilda skogsvården genom penningebidrag, erfordrades 

 icke så omfattande anstalter som skogsvärdsstyrelser, utan kunde denna fråga lösas på enk- 

 lare sätt. Af den redogörelse, som lämnats i kommitténs betänkande under rubriken skogs- 

 värdsafgifter, angående de af länens landsting och hushållningssällskaps förvaltningsutskott 

 tillsatta skogsvårdsnämnder med uppgift att förvalta och fördela af stat, landsting och hus- 

 hållningssällskap beviljade anslag för den enskilda skogsvärdens främjande, inhämtades huru- 

 som dessa nämnder med framgång utöfvat sin verksamhet och på ett lyckligt sätt fyllt sin 

 uppgift, jämväl med afseende på utbredande inom orterna af kunskap i skogshushållning 

 genom att anlita skogsingenjör för att hälla föredrag vid sammanträden, som varit talrikt 

 besökta. Enklaste och bästa utvägen att lösa uppgiften i fråga om förvaltningen och för- 

 delningen af skogsvårdsmedlen torde vara att beträda den redan inslagna vägen. Reservan- 

 terna ansåge därför, att omförmälda skogsvärdsnämniler fortfarande borde för ändamålet 

 anlitas. 



Beträffande frågan om upptagande af skogsvärdsafgifter hafva reservanterna anfört bland 

 annat följande. Skogsvärdsafgiften drabbade i sista hand skogsägaren, som måste underkasta 

 sig en mot afgiften svarande minskning i priset å försäljningsvirket. Man kunde nämligen 

 icke antaga, att virkesköparen, isynnerhet om han vore exportör, såsom fallet vore uti ifrå- 

 gavarande län, skulle vid köpet underlåta bereda sig afdrag för en afgift, som han finge 

 vidkännas för sin exportvara. Beträffande det gagn för den enskilda skogsvården, som 

 skogsvärdsafgift ansåges medföra, ställde sig detta gagn mycket olika för de två, i ekono- 

 miskt afseende vidt skilda kategorier skogsägare, som funnes i Lappland, nämligen trävaru- 

 industrien och den fasta jordbrukande befolkningen. Att trävaruindustrien för sin del vore 

 i besittning af medel och utvägar att låta verkställa erforderliga arbeten för sina skogars 

 vård lede intet tvifvel, i synnerhet som dessa skogar till större delen vore belägna i Lapp- 



