43^ NOTISER. 



Då förslag om skogsvårdsafgifter nch skogsvårdsstyrelser försl framlades af 1896 års 

 skogskommitté, ifrågasattes ej att förslaget skulle tillämpas inom de delar af landet, för hvilka 

 särskilda skogslagar dä redan voro gällande. Bland dessa vore främst att bemärka de trakter 

 af landet, där hemmansägarna ej hade ratt att afverka skog till afsalu annat än efter utsy- 

 ning och stampling af vederbörande skogstjänsteman, d. v. s. Västerbottens och Norrbot- 

 tens läns lappmarker, Särna socken med Idre kapellag i Kopparbergs län samt spridda 

 fastigheter företrädesvis i de två förstnämnda länens kustland. Någon ändring härutinnan 

 syntes kommittén icke böra sättas i fråga. Endast där den sakkunnige icke allenast råd- 

 frågades angående skogens värd utan ock hade det afgörande ordet vid afverkningen, förefunnes 

 trygghet mot de faror för förödelse, som kommittén funnit hota de enskilda skogarna. Där 

 såsom fallet vore i nu ifrågavarande skogstrakter, skogarna blifvit öfverlämnade till hemma- 

 nen under förbehåll af nyss angifna inskränkta dispositionsrätt, funnes icke någon anledning 

 att taga hänsyn till ett eljest rådande föreställningssätt, att äganderätt till skogen innebure 

 rätt alt fritt förfoga öfver densamma. Härtill komme att skogens fortfarande bestånd i dessa 

 trakter vore särdeles maktpåliggande, dels därför att skogsgränsen emot fjällen delvis fölle inom 

 dem dels i följd af att jordbrukaren här pä grund af karg jordmän och härdt klimat i ännu högre 

 grad än annorstädes vore i behof af att kunna från skogen vinna ett tillskott till sin knappa 

 och ovissa bärgning. Och en sådan inskränkning i dispositionsrätten till skogen som den 

 nu ifrågavarande innebure icke något hinder emot att, i den mån förbättrade kommunika- 

 tioner i dessa trakter komme till stånd samt ett rikare industriellt lif där uppblomstrade, 

 öfvergä till de intensivare former af skogsbruk, som däraf kunde blifva betingade. Fastmer 

 torde hemmansägarna af skogsstatens tjänstemän kunna påräkna den bästa vägledning vid 

 öfvergången till nya hushållningssystem. 1 896 års kommitté hade äfven vid sina resor inom 

 lappmarkerna funnit, att befolkningen var benägen för bibehållandet af ifrågavarande in- 

 skränkning i dispositionsrätten Öfver skogen. 



Ej heller ifråga om Västerbottens och Norbottens läns kustland fann denna kommitté 

 sig böra föreslå inrättandet af skogsvärdsstyrelser, ehuru kommittén ansåg den för dessa 

 trakter gällande skogslag föga ägnad att befordra en rationell skogsskötsel. Ännu en tid 

 syntes* samfärdsel och industri komma .itt inom dessa landsändar kvarstå vid den mindre 

 utvecklade ståndpunkt, som vållade att hufvudsakligen blott timmerdugliga träd kunde med 

 fördel uttagas inom skogarna. Så länge detta förhållande fortfore, kunde måhända fördelama 

 af en dimensionsafverkning anses öfverväga de olägenheter den medförde. Hvad särskildt 

 anginge påläggandet af skogsvårdsafgifter vid export af trävaror frän nämnda delar af landet 

 anförde kommittén, att sä länge för dessa landsdelar särskilda restriktiva skogslagar förblefve 

 gällande, någon skogsvårdsafgift icke syntes böra drabba de inom dem afverkade trävaror, 

 helst kommittén icke ifrågasatt, att skogsvårdsstyrelser skulle finnas därstädes. Väl kunde 

 man säga, att särskildt för skogsägarna inom Västerbottens och Norrbottens län skogsvårds- 

 afgiftens tillämpande skulle kunna anses medföra betydande fördelar, i det att en stor del 

 af det virke, som utfördes därifrån, afverkats ä kronans skogar, under det att skogsvärds- 

 afgiften skulle användas uteslutande till fromma för den enskilda skogsvärden, samt det icke 

 vore tvifvelaktigt, att de genom en sådan afgift inflytande medel i dessa län skulle kunna 

 fa en synnerligen god användning genom afdikning af vattensjuk skogsmark. Äfven vore 

 obestridligt, att det i viss grad innebure en oegenllighet, att trävrauexportören i dessa län 

 undginge att erlägga en afgift, som hans yrkesbröder i angränsande orter skulle hafva att 

 vidkännas. Men kommittén hade så mycket mindre kunnat på grund af dessa omständig- 

 heter öfvergifva grundsatsen, att skogsvårdsafgifter borde utgå allenast i samband med till- 

 lämpningen af den af kommittén föreslagna lagstiftning om den enskilda skogshushållningen, 

 som kommittén hyste den föreställning, att den nu för våra nordligaste län gällande dimen- 

 sionslagen inom en icke allt för aflägsen framtid skulle genom förhållandenas egen makt 

 utbytas mot en mera tidsenlig lagstiftning. 



Af 1896 års skogskommittés framställning synes sålunda framgå, att beträffande lapp- 

 markerna skogsvårdsstyrelser och skogsvårdsafgifter icke då syntes nödiga eller lämpliga, 

 och att kommittén i fråga om Västerbottens och Norrbottens läns kustland visserligen for 

 det dåvarande icke kunnat förorda sådana institutioner eller afgifter, men likväl ställt i ut- 

 sikt ett framtidsperspektiv med ändrade förhållanden. 



Under den tid, som förflutit sedan 1896 års skogskommitté gjorde sina i det föregå- 

 ende relaterade uttalanden, har beträffande Västerbottens och Norrbottens län behofvet af 

 bättre skogsvård allt mera framträdt. Såväl detta behof som de för dess afhjälpande nödiga 

 medlen äro dock mycket växlande. 



( 



