NOTISER. 439 



Kör en utredning af hithörandcn förhållanden är det fördenskull enligt styrelsens för- 

 menande nödigt att till behandling upptaga frågan om och i hvad män de olika slagen af 

 skogar inom \'ästerbottens och Norrbottens län äro i bchof af bland annat den verksamhet, 

 som skogsvårdsstyrelserna skola utöfva. Skogarna kunna med afseen<le härpå u])pdelas i 

 följande grupper: 



Statsskogar, nämligen kornoparkcr, kronoöfverloppsuiarker, allmänna kronomarker och 

 doinänskogar. 



Ecklesiastika skogar af krono- eller skattenatur. 



Allmänningsskogar. 



Skogar i enskild ägo, förvärfvade för att stödja denna. 



Skogar i bondehand, afsedda att stödja jordbruket. 



Skogsvårdsstyrelsernas verksamhet skulle afse allenast de två sistnämnda grupperna, 

 hvilka af kommittén likställts med hvarandra. Med afseende pä den föreliggande frågan 

 framträda emellertid, såsom af reservanternas i det föregående relaterade framställning jämväl 

 inhämtas beaktansvärda olikheter mellan dessa båda grupper af skogar. För de skogar, 

 som öfvergått i industriens ägo, äro i många fall anställda skogsförvaltare och man må er- 

 känna, att ä vissa af dessa industriskogar tillämpas en god hushållning och att stora kost- 

 nader härpå nedlagts. Här finnes redan i många fall den lefvande ande, som kommittén 

 hufvudsakligen genom skogsvärdsstyrelsers inrättande, velat ingjuta i skogshushållningen. 

 Utvecklingen under senare tider torde hafva ådagalagt en tendens mot den riktning, som 

 karaktäriseras af planmässig hushållning under egna fackmässigt utbildade skogsförvaltare 

 för industriens skogar. Hvad som praktiken visat vara godt, bör lagstiftningen acceptera 

 och när tiden därför är mogen tillämpa såsom allmän regei. 



Det lärer visserligen ej kunna bestridas, att det vore till gagn för skogshushållningen, 

 om samma fordringar på god skogsvård kunde göras gällande äf\'en för de skogar, som 

 kvarstå i böndernas ägo och tjäna till stöd för jordbruket, men ägarna af dessa skogar 

 sakna i regeln förmåga att ensamma bära häraf föranledda kostnader. En god skogsvård 

 å dessa skogar måste fördenskull åvägabringas pä annat sätt, och härvid lärer det vara nö- 

 digt att i första rummet tillse, att skogsägarna erhålla fackkunnig ledning i skogshushåll- 

 ning samt i öfrigt sådana åtgärder vidtagas, som af de lokala förhållandena kunna påkallas. 

 Med afseende härpå må man tillse hvad som redan finnes och hvad som återstår att göra 

 i länens skilda delar. 



Inom kustlandet af Västerbottens och Norrbottens län, eller det område, hvarest den 

 så kallade dimensionslagen äger tillämpning, hafva ganska afsevärda förändringar under se- 

 nare åren inträdt ifråga om de industrier, som förbruka skogsprodukter. Trämassefabriker 

 hafva anlagts invid eller i närheten af mynningarna af ett flertal älfvar, som såsom allmänna 

 flotdeder transportera skogsprodukter från länens inre delar till Bottenhafvet. Stora kvanti- 

 teter pappersved af smärre, förut icke saludugliga träd förbrukas numera vid dessa fabriker. 

 Visserligen kan sådant virke ännu icke bära de kostnader, som äro förenade med längre 

 transport på fordon, men afverkning af dylika smärre träd pågår likväl redan nu inom icke 

 oväsentliga arealer. Såsom en verksam faktor i nu angifvet afseende mä ock erinras därom, 

 att nya flottleder inrättats och de förutvarande förbättrats samt att i ett flertal fall sättet för 

 flottningskostnadernas debitering omlagts till förmån för det smärre flottgodset. Såsom di- 

 rekta följder af dessa förändringar må framhållas å ena sidan att de nödiga förutsättning- 

 arna för en intensivare skogsvärd ökats, och å den andra att faran för öfverafi-erkning blif- 

 vit större. Dimensionslagen är ej mäktig förebygga denna fara, och än mindre att främja 

 verklig skogsvård. 



Skogsvårdskommittén har med öppen blick för dessa förhållanden dels i förslag till 

 ändrad lydelse af ['dimensionslagen inpassat frän lagen om vård af enskildes skogar häm- 

 tade bestämmelser i syfte att höja skogshushållningen, dels ock sökt i föreskrifterna ingjuta 

 en lefvande ande, genom förslag att jämväl i de tvä nordligaste länen inrätta skogsvårds- 

 styrelser. Dessa styrelsers verksamhet skulle emellertid omfatta både kustlandets och lapp- 

 markernas skogar. Motiven hafva fördenskull sammanhållits, ehuru de hufvudsakligen äga 

 full tillämpning endast ä kustlandet. Det är härstädes, som ett allmänt intresse för skogs- 

 vård vaknat äfven bland smärre skogsägare och pä grund däraf ett betydande antal förrätt- 

 ringar ägt rum för afdikning och skogsföryngring m. m. Det är ock här som den person- 

 liga fackkunskapen icke i tillräcklig grad kan göra sig gällande. 



I lappmarkerna däremot äro möjligheterna för skogsvårdens höjande mera begränsade, 

 men den personliga verksamheten härför möjliggöres genom och jämsides med tillämpningen 

 af lappmarkslagens föreskrifter. Fackmän för ett allsidigt tillgodoseende af skogsvärdens 



