SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT, ALLMÄNNA DELEN, I913. H. i: 



Några synpunkter på en blifvande skogshushållning. 



Si'ar till liiiisjägniäslare H. Caiboiniicr. 



Herr länsjägmästaren H. Carbonnier har i tidskriftens sista häfte uttryckt 

 sin ledsnad öfver slutorden i min lilla uppsats angående den blifvande skogs- 

 hushållningen. Jag erkänner gärna, att jag i ett afseende bort uttrycka mig 

 tydligare. Sålunda hade jag bort skrifva, att jag i afseende å nonländsk skogs- 

 vård saknade förtroende för de skogsmän, som erhållit sin utbildning endast 

 i södra Sverige. 



Men jag håller alldeles bestämdt före, att norrländsk skogsvärd är vida 

 svårare än sydsvensk. Af klimatiska och andra skäl kunna vi norrlänningar 

 ej hämta våra förebilder från Tyskland; vi nödgas i flera viktiga afseenden 

 gå vår egen väg och skapa en skogsvård lämpad för Norrland. Men detta 

 är ingen lätt sak. 



Följande synpunkter äro ock att beakta: 

 atl i södra delen af Sverige urskogstypen för länge sedan försvunnit, under det 



att den ännu finnes i Norrland å vidsträckta områden; 

 att de norrländska markerna äro synnerligen vattensjuka; dikningskonsten är 



följaktligen där af högsta betydelse; 

 att åtskilliga af de äldre skogsmännen hysa tvekan om föryngringsmöjligheterna 

 inom vissa trakter af Norrland, med påföljd att de urgamla bestånden 

 icke bli af\erkade så raskt, som ske borde, hvarigenom skogsvården för- 

 senas; 

 samt att denna pessimism är tillkommen genom bristande kunskap om norr- 

 ländsk skogsbiologi. 



Man bör kanske icke förvåna sig öfver att jägmästare, som erhållit sin 

 utbildning i södra Sverige, när de komma till Norrland, vilja aptera sydsvensk 

 skogsvård på norrländsk mark. Men det är icke desto mindre den omstän- 

 digheten, som föranledt mina slutord. 



Meningen har dock ingalunda varit att sära, endast att väcka. 

 Stockholm den 21 okt. 19 13. 



i-'u\Ns Kkmi>k. 



