49° NOTISER. 



landsdelarna lämna speciella (öreskriflor i ämnet. Härför talar bland annat den stora olik- 

 het i betets utöfvande, som råder mellan landets olika delar. Där jordbruk och boskaps- 

 skötsel bedrifvas mest intensivt, förekommer skogsbetets tillgodogörande sällan eller aldrig 

 bland annat af den anledning, att mjölkafkastningen därvid allt för mycket skulle nedbringas, 

 och att kreaturens spillning anses alltför dyrbar för att icke på ändamålsenligt sätt tillgodo- 

 göras, hvilket ej kan ske, om kreaturen få ströfva omkring i skogen. Ä andra trakter där- 

 emot anses ännu tillgäng till skogsbete vara en oafvislig nödvändighet för att boskapssköt- 

 seln skall kunna drifvas i enahanda omfattning som hittills och så, att den lönar sig. Mel- 

 lan dessa båda ytterlighetsgrupper stå trakter, där skogsbete visserligen anses vara önsk- 

 värdt, men där kreaturen ej fa ströfva fritt omkring i skogen, utan där betet tillgodogöres 

 genom vallning eller på annat sätt, så att skada i skogsåterväxten, särskildt å kulturfält, i 

 möjligaste mån kan undvikas, utan att därigenom boskapsskötseln oskäligt betungas. Det 

 torde böra bero på dessa olika förhållanden, huruvida eller i hvilken mån ofvan antydda 

 inskränkningar i betesrättens utöfvande böra komma att tillämpas. Lagstiftningen synes 

 nämligen böra så anpassas, att det för hvarje landsdel, nationalekonomiskt sedt, bästa resul- 

 tat vinnes. Lämpligt torde finnas att härvidlag lägga länsindelningen såsom grund. 



En lagstiftning af ifrågavarande art, ingripande i rättigheter, som af ålder ohindradt 

 tillgodogiorts, måste emellertid anpassas efter så smidiga former, att ej olägenheterna däraf 

 blifva större än fördelarna. Detta har ock beaktats såväl genom 1 8 74 års riksdagsbeslut 

 .som äfven vid affattningen af andra stycket i 12 § af 1 903 års lag om vård af enskildes 

 skogar. Visserligen hafva icke sistberörda lagbestämmelser föranledt meddelande af däri 

 antydda föreskrifter, och \'isserligen synas dylika föreskrifter ej kimna till fullo neutralisera 

 de skadliga verkningarna af skogsbetet, men dessa omständigheter torde i och för sig knap- 

 past vara af den beskaffenhet, att på grund däraf ett diametralt motsatt lagstiftningsförfa- 

 rande på området skulle komma till tillämpning. Däremot torde de böra föranleda en ut- 

 vidgning af Eders Kungl. Maj:ts befogenhet att lagstifta i ämnet och därvid samtidigt bereda 

 möjlighet för att i ökad mån särskilda föreskrifter, där de äro af behofvet påkallade och 

 kunna sättas i verket utan att boskapsskötseln däraf i oskälig grad betungas, komma till 

 stånd för skogsätervä.xtens skyddande mot åverkan af beteskreatur. Berörda utvidgning af 

 Eders Kungl. Maj:ts befogenhet i förevarande afseende torde först och främst böra inne- 

 fatta en utsträckning af den enligt 12 § af lagen om vård af enskildas skogar Eders Kungl. 

 Maj:t tillkommande lagstiftningsrätt till att omfatta äfven <le delar af landet, för hvilka sagda 

 lag ej gäller. Vidare kan ifrågasättas, huruvida möjlighet ej borde beredas Eders Kungl. 

 Majit att meddela föreskrifter i ämnet utöfver dem, hvarom i 12 § af nämnda lag förmäles, 

 exempelvis af sådan innebörd, som innehålles i Eders Kungl. Majits nådiga proposition till 

 1903 års Riksdag angående visst tillägg till 5 § i stängselförordningen. Den väsentliga 

 ökning, som skogskulturerna under senaste decenniet erhållit, torde väl motivera en för- 

 nyad undersökning för landet i dess helhet rörande behofvet af särskilda lagstiftningsåtgärder 

 i ämnet. Det vore fördenskull enligt styrelsens mening lämpligt, att samtliga Eders Kungl. 

 Maj;ts befallningshafvande anmodas dels höra landstingen och hushållningssällskapen rörande 

 behofvet af särskilda bestämmelser uti förevarande hänseende till skogens skydd, dels ock 

 till Eders Kungl. Maj:t inkomma med de utlåtanden och förslag, som kunde föranledas af 

 landstingens och hushållningssällskapens yttranden samt af den ytterligare utredning Eders 

 Kungl. Maj:ts befallningshafvande kunde finna lämpligt åvägabringa genom hörande at 

 skogsvärdsstyrelse, där sådan finnes, kommunalstämmor och enskilda. Härigenom skulle 

 bland annat vinnas utväg att bilda sig en bestämdare uppfattning än nu är möjligt angående 

 lämpligheten af en viss enhetlighet i lagstiftningen på området, samtidigt som de särskilda 

 ortsbehofven skidle kunna beredas vederbörligt beaktande i större mån än vid en enhetlig 

 lagstiftning kan ske. 



Stockholm den 10 november 1913. 



Lnderdånigst: 

 KARL FREDENBERd. 



Tu. ÖRTENBI.All. Til. HkRMEI.IN. KR. (ilUllEl.. 



Gerh. Alexanderson. 



K. (j. G. Xoy/uii^. 



