SÖDERMANLANOS LANS LANDSTINGSOMRÅDE. 35 



De enskilda skogarnas tillstånd och skötsel. 



Det ligger i sakens natur att skillnaden i de enskilda skogarnas till- 

 stånd inom ett län från det ena året till det andra icke kan vara särdeles 

 framträdande. Hvad, som mest faller i ögonen, är naturligtvis de om- 

 råden, där större afverkningar gått fram. Lika hastigt framträda icke 

 resultaten af det arbete, som nedlägges till skogens förbättring eller den 

 afverkade skogens ersättande med ny. Visserligen kan man icke förneka 

 att inom länet finnas många enskilda skogar, som under en lång följd 

 af är varit föremål för verklig skogsvård och därför afsätta god tillväxt 

 och lämna en betydande afkastning, men alltför ofta finner man sådana 

 där hyggena varit vanskötta, där befintliga ungskogar till följd däraf, äfven 

 om de på afstånd kunna se ganska vackra ut, äro allt för glesa med 

 spärrväxta tallar med inblandning af granar af mer eller mindre utpräg- 

 lad marbusktyp och hvilka därför aldrig kunna utväxa till värdefull skog. 

 På andra ställen finner man ungskogar, där plantorna uppkommit till- 

 räckligt tätt men under ett flertal år, hvarigenom en del individ fått för- 

 språng, utvecklat en massa grenar och därigenom hota att förkväfva de 

 senare uppkomna, tekniskt mera lofvande träden. Vidare förekomma 

 äfven ganska likåldriga skogsbestånd, men hvilka, dä gallring försummats, 

 stå och tyna af brist på utrymme för de enskilda träden. En mycket 

 vanlig skogstyp är den som uppkommit ur gamla hagar, där betet små- 

 ningom blifvit sä dåligt, att man icke tyckt det löna sig att »buska» 

 längre och där därför granskogen till slut fått gå upp. Björkarna från 

 hagmarkstiden få dock ofta stå kvar, tills de slutligen ruttna ned, men 

 hinna dessförinnan med att hålla tillbaka granarna och piska sönder 

 deras toppar. Ännu förekomma fall, där genom brist pä företagsamhet 

 hos ägaren eller af annan orsak gammal eller till och med öfvermogen 

 skog under en läng följd af år hopat sig i allt för stor mängd i för- 

 hällande till arealen. F"öljden af en sådan skogshushållning blir ju 

 gifvetvis förr eller senare en tid af öfverafverkning, hvilket i många fall 

 blir liktydigt med sköfling och förfall. Om nu dessa förhållanden äro 

 beklagliga, så är detta ännu mera fallet när egendomar blifva spekulations- 

 föremål och deras skogstillgångar intill lägsta afsättningsbara dimensioner 

 sköflas utan afseende till ålder och tillväxt, och Skogsvärdsslyrelsen lik- 

 väl nödgas åse sådant utan att kunna med stöd af gällande lag hindra det. 

 Af det sagda torde framgå, att skogarnas såväl tillstånd som skötsel 

 lämna mycket öfrigt att önska. Det oaktadt torde man kunna påstå, 

 att en förbättring häri pågår och att skogsvårdsstyrelsens hittills ned- 

 lagda arbete ingalunda visat sig utan resultat. Bästa beviset härpå är, 

 att rekvisitionerna af skogsodlingsmaterial och biträde för skogsvårds 



