46 DISKUSSION 



Förestående utredning utgör i utvidgad form det föredrag, som hölls vid 

 Skogsveckans allmänna sammanträde den 14 mars 19 19. Vid detta tillfälle 

 följde diskussion med yttrande av 



Kanslirådet Tigerschiöld: Denna fråga om husbehovsvirket är av synner- 

 ligen stort intresse, och jag kan nämna, att de siffror, som föredragshållaren 

 framlade, stämma ganska väl med de siffror, som man inom kyrkofondskom- 

 mittén ernått beträffande de ecklesiastika boställena. 



Enligt äldre beräkningar, som varit tillgängliga för mig, funnos i vårt land 

 25 mill. hektar skogsbärande mark. På dessa avverkades varje år 35 mill. 

 kubikmeter. Nu har denna avverkning stigit betydligt och torde uppgå till 

 omkring 50 mill. kubikmeter. Man ansåg, att av dessa nämnda 35 mill. 

 kubikmeter 16^2 "^i^'- kubikmeter gingo till husbehovsvirke, alltså ungefär 

 hälften eller något mindre. Nu har föredragshållaren räknat med en hus- 

 behovsätgång av 25 mill. kubikmeter, och detta stämmer ganska väl med den 

 nämnda proportionen, om totaltillverkningen uppgår till 40 eller 50 mill. 

 kubikmeter. Alltså skulle åtgången av husbehovsvirke ha stegrats i samma 

 män som totalavverkningen, vilket naturligtvis tyder på en kulturell tillväxt, på 

 att människorna leva bättre och ha det bättre. 



Man har beräknat, att prästskogarna avkasta ungefär 260,700 kubikmeter 

 och att för husbehov skulle åtgå omkring 197,000 kubikmeter om året. Detta 

 under förutsättning att löneregleringen blir genomförd och inom alla pastorat 

 en ordnad hushållning införd på alla löneboställen därigenom att de ställas 

 under skogsstatens vård och förvaltning. Av dessa 1 97,000 kubikmeter har man 

 beräknat, att gagnvirket skulle uppgå till 65,000 kubikmeter och till bränsle 

 132,000 kubikmeter, d. v. s. att 67 procent av allt husbehovsvirke skulle 

 åtgå till bränsle, vilket var ungefär den siffra, som föredragshållaren kom till. 



Ser man nu på de ecklesiastika boställena och deras behov av husbehovs- 

 virke, finner man, att de flesta äro så små, att virket icke räcker till för hus- 

 behov. Sedan kommer en grupp, för vilket det räcker men genom att ofta 

 använda gagnvirke som bränsle och stundom gagnvirke av högt värde. Häri 

 ligger en stor misshushållning. 



Nu är frågan, huru man skall råda bot för detta. Före kriget ansågs lösen 

 vara den, att man skulle förvandla prästernas rätt till husbehovsvirke i pen- 

 nmgar. Det var en enkel lösning. Men kriget har vänt upp och ned på 

 månya förhållanden. Penningen har förlorat sitt värde och nyttigheternas 

 värde stiger. Detta gör, att det icke är så lätt att förvandla denna natura- 

 rätt i penningeersättning, i synnerhet som denna rätt är grundad på präster- 

 skapets privilegier. 



