52 PETER KLASON 



H. WlCKELHAUS och M. Lange behandlade veden med överhettad ånga 

 vid 1 80° och erhöllo i lösningen substanser som extraherade därur 

 med eter gåvo ligninreaktionerna och dock ej utgjordes av vanillin. 

 Något bestämt resultat nåddes dock ej. 



För en del år sedan gjorde jag den för hithörande frågors lösning 

 viktiga iakttagelsen, att salter av aromatiska aminer under vissa om- 

 ständigheter framkalla fällningar i sulfitavfallsluten, och att t. ex. naftyl- 

 aminsalter kunde nära nog fullständigt utfälla lignosulfonsyran eller 

 syrorna däri. Det var denna iakttagelse, som möjliggjorde undersökningen 

 av sockerarterna i luten^- 



Om sulfitavfallssyran ännu håller det reversibelt bundna sulfitet kvar, 

 så framkalla salter av aromatiska baser antingen ingen eller en vit fäll- 

 ning. Är åter sagda sulfit avlägsnat, så fäller t. ex. y^-naftylamin- 

 klorid i sur lösning åtminstone den vida största delen av i lösningen 

 befintlig ligninsulfonsyra. Den uppkomna fällningen är vackert gul till 

 färgen och olöslig i vatten och utspädda syror. I torrt tillstånd är saltet 

 osmältbart, men i fällningsvätskan halvsmälter det vid c:a 70° till en 

 tjockflytande massa. I alkohol liksom sönderflyter saltet men är dock i 

 fullt torrt tillstånd nästan olösligt däri. Saltet visar tecken till kristallisa- 

 tionsförmåga, varom mina kommande försök närmare få avgöra. 



Enligt den anförda framställningen skulle man närmast antaga att saltet 

 är ett normalt ammoniumsalt. Detta är nu en högst påfallande före- 

 teelse. Man har nämligen svårt att föreställa sig, att ett vanligt sul- 

 fonsyrat ammoniumsalt skulle äga en dylik höggradig olöslighet. Följande 

 experiment visar ock, att förhällandet är ett väsentligt annat. 



Om saltet behandlas med utspätt alkali i lindrig värme, så går det i lös- 

 ning, och naftylamin utfaller, alldeles såsom bör ske, om ett normalt ammo- 

 niumsalt förelåge. Avlägsnas nu naftylaminet genom utdragning med eter, 

 erhålles en klar rödbrun lösning. Surgöres denna starkt med saltsyra, så 

 erhålles en gul fällning av alldeles samma egenskaper och sammansätt- 

 nmg som den ursprungliga fällningen. Frånfiltreras nu denna och sättes 

 (j^-naftylaminklorid till filtratet, sä erhålles likaledes samma gula kropp. 

 Dessa fakta kunna svårligen förklaras annorlunda, än att komplexen 

 RCH : CH CHO föreligger i ligninet, att alltså den dubbla bindningen 

 och aldehydgruppen finnas i samma komplex och icke, såsom jag förut 

 antagit, i två skilda. Reaktionen bliver då: 



1. R. CH^ ■ CTT{S 6>2 OH) • CHO + C^^H^ NH^ = 



2. B. CH^ ■ CH{SO^ ONH.^ C^^H.) ■ CH 0= 



3. R. CH^ ■ CH ^^^ ^ + IhO 

 ^ ' CH:NHC,oH^ 



' Kempefestskrift 1917, Sv. Papperstidning 1917, sid. 176. 



