56 TORSTEN LAGERBERG 



stämmelse med mina egna. Dessutom har jag själv frän tvenne olika håll 

 erhållit nytt material av topprötor, hämtat från samma område, där min 

 första undersökning utfördes. 



Statens Skogsförsöksanstalt överlämnade sålunda redan före det ovan- 

 nämnda sammanträdet de övre delarna av 5 brutna granstammar från 

 Valla hemman i Ullångers socken, Ångermanland. Tullarna, som voro 

 avkapade till en sådan längd, att någon röta ej framträdde på skäret, 

 hade insänts av forstmästare B. DahléN. Enligt samtidigt lämnad uppgift 

 skulle alla tillhöra snöbrottsperioden ig 10 — ig 11 utom en, som skulle 

 vara äldre. De fyra första numren hade tagits på högsta höjden vid 

 Höglandsfäbodarna, de två sista på sydsluttningen av samma bergås, 

 d. v. s. på något lägre nivå. 



Ytterligare ett intressant bidrag inflöt från skogsförvaltaren vid Sandö 

 Sågverks-Aktiebolag G. SvanströM. För att utröna verkningarna av 

 igio-igii års snöbrott å den bolaget tillhöriga och under utsyningstvång 

 stående Ö. Holmträsks skog inom Anundsjö socken hade han låtit kapa 

 31 granar. Av dessa togos 8 vintern igi8 och återstoden vintern igig. 

 Samtidigt med närmare uppgift om de mätta topprötorna tillställde mig 

 skogsförvaltare SvANSTRÖM ändpartier av stammarna, omfattande större 

 eller mindre delar av brottytorna, för undersökning. 



Det har synts mig vara av intresse att meddela resultaten av den 

 granskning, som jag underkastat detta nya material från Ullånger och 

 O. Holmträsk, då därigenom utvecklingen av de topprötor, som stå i 

 samband med snöbrottsperioden igio-igii ytterligare belyses. Dessutom 

 har jag nu mera i detalj kunnat följa rötans lokalisering, vilken erbjuder 

 mycket av intresse. Denna sida av saken kunde blott ofullständigt 

 beaktas vid min tidigare undersökning i fältet, då det i första rummet 

 gällde att göra materialet så stort som möjligt. 



1 . Topprötor från Ullånger. 



Gran n:r i. Stambrottet, som inträffat vid en diameter av 5 cm, 

 var alldeles tvärt och fortsatte i en 3,5 cm bred och 15 cm lång, ytlig 

 avspjälkning, vilken upphörde vid närmast nedanför sittande grenvarv. 

 Stamstycket ovan detta var dött; endast en enda av de 4 kransgrenarna 

 levde och hade utvecklat sig som ersättningsstam. Det döda toppstycket 

 var helt och hållet förvandlat i en Ijusbrun och fast röta. 



Vid avspjälkningens underkant visade tvärsnittet 21 årsringar. Av 

 dessa voro de 8 yttre, som anlagts efter toppbrottet, mycket skarpt 

 avsatta mot de övriga inre. Denna åttaåriga vedmantel var endast 

 mellan i och 2.5 mm. tjock, under det att de övriga årsringarna voro 



