ARREXDELAGSTIFTNIXGEN FÖR SKOGSBYGDENS SMÅBRUK 69 



vid sidan om jordbruket. Min erfarenhet är särskilt liten beträffande 

 sådana gårdar, men sä mycket förstår jag. att dylika jordbruk, som 

 ju också oftare innehavas av intresserade jordbrukare, kunna kräva en 

 helt annan arrendelagstiftning än skogsbygdens småbruk, som mitt an- 

 förande främst skulle gälla. 



Med skogsbygdens småbruk menar jag jordbruk om intill c:a i:; 

 tunnland öppen jord i de stora skogstrakterna, där brukarna äro hän- 

 visade till skogsarbete för sitt uppehälle, de större av dessa småbruk 

 födande skogsarbetets dragare. Skogsarbetet är alltså här den huvud- 

 sakliga förvärvskällan och icke jordbruket, vars intressen sålunda här 

 rätteligen borde tillgodoses endast i den mån de ej förnärma skogs- 

 småbrukarnes berättigade väsentliga fordringar såsom skogsarbetare. 



Den största meningsskiljaktigheten beträttande nyssnämnda huvud- 

 grunder för en social arrendelagstiftning; för förevarande småbruk gäller 

 givetvis den långa arrendetiden. Huru innerligt jag än önskar, att den 

 ordentlige skogsarbetare, som tillävent\-rs begär lång arrendetid, kunde 

 fä sin vilja fram. förstår jag för min del icke, att denna länga arrende- 

 tid skall vara nödvändig för att skapa trevnad för bofasta skogsarbe- 

 tare och än mindre att dylik arrendetid skall vara den allra främsta 

 huvudgrunden för en god social arrendelag för dessa skogsarbetares 

 småbruk. 



Göres kontraktstiden lång, vilja skogstorparne. vilkas huvudsakliga 

 levebröd såsom nyss nämnts består av arbete vid sidan av jordbruket, 

 givetvis i kontrakten hava besked även om skogsarbetsprisen under kon- 

 traktstiden. Men varken arbetare eller skogsarbetsgivare äro väl hå- 

 gade göra särskilt mångåriga arbetsavtal, allra minst i dessa tider a\" 

 hastigt växlande penningevärden. Uppenbart är under sädana förhål- 

 landen, att ej heller någon bindande större arbetskyldighet kan avtalas 

 i de begärda långkontrakten. Arbetaren går väl ogärna in på att 

 binda sig för visst arbete utan omedelbart sammanhang med överens- 

 kommelse om priset för arbetet. 



Glidande löneskalor av något slag skulle väl här kunna vara hjälpmed- 

 let, tycker man. Arbetstiden kunde ju med stöd av sädan skala reglera 

 sig själv efter konjunkturväxlingarna. Huru gärna mången skogsägare 

 än ville införa dylika löneskalor, förhindras han härtill, emedan ingen 

 solid grund finnes att bygga sådana löneskalor på. Växlingarna i mar- 

 kegångstaxornas priser på olika dagsverken skulle vara en dylik grund, 

 och den är nu försöksvis tillämpad vid åtminstone en skogsförvaltning. 

 Dessa markegångstaxor tillkomma emellertid på sådant sätt, att speci- 

 ella kännare av de medeltalsberäkningar, som ligga till grund för mar- 

 kegängstaxorna, avrått från deras användning för ifrågavarande ända- 



