76 ARVID NILSSON 



tiden, då föreliggande brist skulle vara avhjälpt. Synemännen behövde 

 nog även i lagtexten en instruktion om att de vid bestämmandet av 

 dylik byggnadstid skulle iakttaga hänsyn till markägarens svårigheter 

 och att markägaren t. ex. icke behövde uppvisa större årlig kostnad 

 för dessa byggnadsarbeten än som stode i angivet förhållande till in- 

 flytande arrendebelopp. Sämst ställda i detta hänseende äro givetvis 

 de skogsägare, som låtit torparna bibehålla det större husunderhållet. 



Liknande erinran mot Norrlandslagens ordalydelse torde vara att göra 

 beträffande dess bestämmelse, att markägaren skall vid brukarens till- 

 träde även '^hava utfört alla erforderliga s. k. mindre reparationer å 

 nödiga byggnader ävensom överlämna fastighetens trädgård, åker och 

 äng, beteshagar, hägnader, diken, vägar, broar, brunnar, vattenlednin- 

 gar i ett efter ortens sed behörigt skick.» Det torde väl vara lämpligt 

 att ålägga brukaren ansvaret för dessa s. k. mindre reparationer och 

 underhållsarbeten, och att han får ersättning för brister vid tillträdet 

 och får betala brister vid frånträdet i enlighet med stadgade av- och 

 tillträdessyner. Härför tala ju icke blott nyssnämnda svårigheter för 

 mången markägare att ombesörja underhåll under den närmare tiden 

 utan även den omständigheten, att det ur praktisk synpunkt måste ligga 

 närmare till hands, att brukaren utför eller låter utföra dessa mindre 

 arbeten mot ersättning enligt syn. Norrlandslagen medgiver på sätt 

 och vis sådan ordning i det den säger, att arrendatorn må bättra vad 

 som härutinnan brister och därför njuta ersättning enligt till- och av- 

 trädessyn, om jordägaren eftersätter vad på honom ankommer. P2tt 

 dylikt lagföreskrivet åläggande för jordägaren att utföra arbeten, som 

 han i praktiken icke utför, bl. a. därför att anordningen är opraktisk- 

 men givetvis även på grund av föreliggande straffrihet för underlåten- 

 hetssynder härutinnan, måste väl i varje fall icke vara ägnat att uppe- 

 hålla önskvärd respekt för utfärdad lag. 



Det vore av intresse att i detta sammanhang granska norrlandsla- 

 gens definition av begreppet »mindre reparationer». Dylika reparatio- 

 ner borde väl rätteligen avse bland annat sådant underhåll, vars stor- 

 lek eller litenhet brukaren genom vanskötsel eller .skötsel kan väsentligt 

 inverka på. Visserligen bleve de s. k. mindre reparationerna på så 

 sätt något mer omfattande, än nuvarande Norrlandslagen avser, men 

 med hänsyn till syneförfarandet borde väl brukaren icke löpa nämn- 

 värda risker genom sådan anordning. Jag har väl emellertid att här 

 lämna dessa detaljfrågor åsido. 



Med det här anförda liar jag belyst det föreliggande ämnet ur de 

 väsentliga synpunkter, som synts mig böra anläggas därpå. De fram- 

 lagda huvudgrunderna för en social arrendelag äro sålunda, såvitt jag 



