ARREXDELAGSllFrXIXGEN FOR SKOGSBVGDEXS SMÅBRUK 77 



förstår, även vad skogsbygdens småbruk beträfifar till ansenliga delar 

 behjärtansvärda. men ä andra sidan föreligga väsentliga omstridda 

 punkter, där de vägande sakskälen uppenbarligen brista hos den sociala 

 arrendelagstiftningens anhängare. I varje fall torde vara påtagligt, att 

 en arrendelag kan bliva sädan. att dess åtrådda nytta i vissa riktningar 

 överträttas av dess skada i andra avseenden, och att en sådan lag 

 ingalunda är någon borgen för, att det sociala missnöjet avlägsnas 

 hos den bofasta skogsarbetarstam, som nu finnes och härefter kommer 

 att linnas i de stora skogsområdena. Orsakerna till detta missnöje lig- 

 ga enligt min mening i huvudsak vid sidan av de förhallanden, som 

 en arrendelagstiftning har att beröra, och dessa orsaker ligga sålunda 

 också vid sidan av mitt ämne. 



II. DISKUSSION. 



Ordföranden, konteramiral A. Lindman: Ja^^ >kall be att få fram- 

 föra vår tacksamhet till föredragshållaren för föredraget. Enligt min uppfatt- 

 ning har detta föredrag varit av mycket stort intresse och av synnerligen stor 

 betydelse. \'i. som ha särskild kännedom om förhållandena i Xorrland. som 

 levat under den norrländska arrendelagen under en ganska lång följd av år. 

 ha därigenom börjat förvärva oss vissa erfarenheter om de olägenheter, som 

 äro förknippade med densamma. Jag skulle för min del vilja säga. att om 

 man vill konuna därhän i Xorrland, som man i ganska stor omfattning gjort 

 i södra Sverige beträffande ett intensivare skogsbruk, exempelvis genom att 

 gallra skogen på ett kraftigare sätt än förut, så kan man icke göra detia 

 därför att de stora skogsbygderna i Xorrland lida av att där icke finnes en till- 

 räckligt stor bofast befolkning, och man kan icke bedriva ett intensivare skogs- 

 bruk utan att man har tillgång till talrika bofasta arbetare. 



I den norrländska arrendelagstiftningen har man den bestämmelsen, att om 

 arealen är över 4 hektar, så är arrendetiden 15 år. Sålunda gäller det att 

 bestämma en arrendetid på 15 år. Hästtorparna eller kolartorparna ha förut 

 haft ett mycket lågt arrende i kontanter, men därjämte har kolaren varit skyl- 

 dig att Ulföra kolning av ett visst antal stigar, kol. Xu kan man icke bestämma 

 kolpriserna och utkörningspriserna för så lång tid som 15 år. Dessa senare 

 årens erfarenheter ha visat, att detta helt enkelt är omöjligt. Sätter man för 

 låga kolpriser, då blir kolaren missbelåten, och sätter man för höga, så kan 

 det hända, att järnbruksdriften icke tål vid det. Det blir sålunda nödvändigt 

 att utesluta kolpriserna ur kontrakten, då man icke kan på förhand bestämma, 

 att sä och så många stigar skola kolas till det och det priset. Och vad blir 

 då följden om man har arrendet bestämt endast i kronor? Jo, då kan resul- 

 tatet bliva, att sedan man gjort i ordning bostad för denne torpare, han icke 

 arbetar på den skcg, dit torpet hör, utan kanske — såsom föredragshållaren 

 visade — går till en granne, måhända en skogsskövlare, så att skogsägaren 

 håller torpet, under det att innehavaren av torpet kanske arbetar för en annan. 



