ARREXDELAGSTIFTXIXGEN FÖR SKOGSBYGDENS SMÅBRUK 79 



med arrendatorer cch reparationer och allt sådant, så finner jag, huru lugnt 

 jag numera har det i denna lilla vrå med självägande arbetare. Man får 

 tänka på, att de, som bo i skogarna och äro självägare, icke gärna resa bort 

 för att söka arbete på annat håll. om det tillbjudes på platsen till ortens pris, 

 och jag tror också, att man i längden får billigare arbetare genom detta system. 

 Säkert är, att man har mindre omsorger och mindre besvär med dem. 



Tag har velat framhålla detta såsom ett på somliga platser synnerligen 

 användbart system, som tål att disktitera. 



Landshövding Holmquist: Herr ordförande, mina herrar! Den här 

 frågan är i själva verket en mycket stor fråga. Det är alldeles klart, att 

 när det gäller hela det svenska skogsbruket, så spelar arbetskraftens allmänna 

 organisation en alldeles oerhört stor roll. Såvitt jag kan begripa, har i själva 

 verket skogsproduktionens föregångsmän för litet uppmärksammat denna 

 fråga. Det är alldeles klart, att det gäller att på lämpligt sätt utplantera ar- 

 betskraften och tillgodogöra den för detta stora syfte, och det fordras mycket 

 lång tid för att göra denna organisation så lämplig och så passande efter före- 

 liggande förhållanden att allt går i lås. 



Xu vill jag egentligen ur allmänna synpunkter blott betona en sak. att jag 

 icke riktigt kan förstå den ärade inledaren, då han säger att ur skogstorparens, 

 skogsarbetarens egen synpimkt denna längre kontraktstid skulle ha en jämfö- 

 relsevis liten betydelse. Jag ber att få säga, att den argumentation, som han 

 sökte suga ur frågeformulären till dessa arbetare kan jag icke ansluta mig till. 

 Det är alldeles märkvärdigt m.ed dessa torpare. Jag kan berätta, att då jag 

 såsom ordförande i kommittén för den svenska hemslöjdens organisation skic- 

 kade ut frågeformulär, så var det omöjligt att få dem besvarade. Man trodde, 

 att något låg bakom, och man vägrade i hundratals fall att svara. Och jag 

 är färdig att säga. att om jag varit torpare och fåtc dessa nyss angivna frågor, 

 så skulle jag trott att något legal bakcm, och detta alldeles särskilt, dä det 

 är två olika formulär, som skickas ut till olika personer. De äro människor, 

 som äro i det läget, att de tala om^ sådant, och vad vi tycka vara bagateller 

 har för dem en mycket stor ofta mystisk betydelse. Men nog måste man väl 

 i all rimlighets namn erkänna, att en person, som sitter med längre kontrakt. 

 är en annan medborgare än den, som sitter med årskontrakt. I Dalarne ar 

 det, om jag rätt minnes, åtminstone 12,000 brukare, som ha 2 hektar eller 

 därunder. Xaturligtvis är det ett stort antal brukare, som icke äro i den 

 ställning, som här avses, raen. mina herrar, det är i alla fall en bet>-dande 

 befolkning, och denna befolkning bör ur sociala synpunkter ha sin ställning 

 säkerställd. Och jag kan icke tänka mig. att detta kan ske utan en längre 

 tids brukningsrätt. Huru lång vågar jag icke säga. Ur denna synpunkt tror 

 jag sålunda icke att man kan gå med på vad den ärade inledaren anförde. 



Så ha vi odlingsfrågan. Herrarna förstå, att då det gäller en odlingsfråga, 

 så ligger det ofta något bakom de icke sällan oerhörda ekonomiska nackdelarna 

 för dem, som bruka den svenska jorden. Jag har ofta varit närvarande och 

 honorerat dem, som odlat upp jorden, för att de förvandlat gamla stenbackar 

 till trädgårdar. Skulle jag bedöma detta arbete ur nationalekonomisk syn- 

 punkt, så skulle jag säga, att det var oförståndigt, men bakom detsamma 

 ligger en kärlek till den plats, där ödet ställt dessa personer. Vi må vara 

 aldrig så förnumstiga och vetenskapliga och säga: gör icke detta utan gör 



