80 DISKUSSION 



något som ur statsekonomisk synpunkt är mera lönande — de komma bara att 

 vända på tuggbussen och fortsätta som förut. Då så är fallet, så måste man 

 väl skänka ett sådant arbete sin honnör och söka se till, att de få glädje och 

 ekonomisk reveny därav, efter det är kärleken till jorden, som förestavat deras 

 arbete. Ur den synpunkten vill det förefalla som om man för litet beaktat 

 denna sak. 



Vad som skall göras vågar jag icke säga, men jag tror att huru man än 

 vänder på saken, måste man söka skapa ett sådant läge, att man över huvud 

 får arbetskraft, ty, mina herrar, har detta hittills varit krångligt, så tror jag, 

 att man för framtiden kanske får det värre, och då tror jag att man får ställa 

 frågan så: huru skall den svenska skogsindustrien lösa arbetarefrågan så, att 

 den får förstklassig arbetarstam för att utföra sin gärning som skogsproducent? 

 Jag vågar icke säga men tror, att åtskilligt av vad de sakkunniga uttalat är av 

 den beskaffenhet, att det borde kunna vinna ett visst och kanske icke så litet 

 avseende. 



./ 



Överdirektör af Wahlberg: Når skogschefen Nilsson säger, att hans 

 arrendatorer icke vilja vara med om en längre arrendetid, så förefaller det 

 mig, som om det låge något bakom. I verkligheten får man väl tänka sig, 

 att det skulle innebära mera trygghet för en person ju längre han får sitta 

 kvar vid ett arrende. Jag föreställer mig, att anledningen till alla dessa 

 nekande svar, som skogschefen Nilsson meddelat, är, att arrendatorerna reson- 

 nerat som så: »vi veta icke, vad vi i framtiden kunna få betalt, om vi nu 

 skriva på för flera år». Jag tror, att det är där, skon klämmer, och jag 

 skulle vilja fråga herr Nilsson, om. icke han möjligen tror detsamma. Det 

 är ju i alla fall frågan om regleringen av arbetspriserna under en längre 

 arrendetid, som torde vara en av de viktigaste, ja, kanske själva kärnpunkten 

 vid uppgörande av arrendekontrakt med arbetsskyldighet. 



Herr Nilsson sade, att han på vissa områden gjort försök med socialstyrel- 

 sens prisindex och därefter rättat arbetspriserna. Däremot trodde han icke 

 på markegångstaxan. Det är ju möjligt, att om man utgår från markegångs- 

 taxan för varje socken — jag vet icke om sådana fastställts, men till grund 

 för medelmarkegångstaxorna ligga väl sockentaxor — , dessa sockentaxor 

 kunna vara olämpliga att lägga till grund, men medelmarkegångstaxorna för 

 länen skulle väl ändå giva ett tillräckligt tillförlitligt uttryck för prisläget på 

 arbetsmarknaden i länet. Tager man medelmarkegångstaxorna och lägger dem 

 till grund för ett avtal, och kan man utgå från, att en sådan medelmarkegångs- 

 taxa är ett riktigt uttryck för prisläget på arbetsmarknaden, då tycker jag, 

 att man med ledning härav kunde få ett avtal, som gör det möjligt, — genom 

 att man kan följa medelmarkegångstaxans variationer — att ordna avtalet 

 om arbetsprisen så, att det så att säga reglerar sig självt. Därigenom skulle 

 den svåraste frågan i arrendeavtalet vara avlägsnad. Om denna synpunkt 

 vid detta möte kunde vinna beaktande, så tror jag, att man kunde komma 

 till en lösning av frågan, så att man kunde gå in på en längre avtalstid och 

 därigenom giva skogsarbetarna, torparna, en trygghet för att de få sitta kvar 

 och även för arbetsgivarna lösa frågan om ersättningen. 



Godsägare Sederholm: Alla talare, som uppträtt ha varit ense om, att 

 den bestämmande synpunkten för vad som nu avhandlas måste vara, att det 



