ARRENDELAGSTIFTNINGEN FÖR SKOGSBYGDENS SMÅBRUK 81 



heredes tillräcklig tillgång på aibetskraft för att genomföra en rationell skogs- 

 drift. Med arrendelagens nuvarande bestämmelser är det omöjligt att för 

 t. ex. en tid av 15 år framåt känna sig tryggad för att den arbetskraft, som 

 innehavaren av en lägenhet kan prestera, utöver den, han använder för att 

 bruka sin gård. skall komma det avsedda skogsbruket till godo. Det är nog 

 sant, att mycket blivit eftersatt i fråga om genomförandet av en rationell 

 skogsskötsel, men vi få se detta mot bakgrunden av den intensifiering av skogs- 

 driften, som under de sista decennierna kommit till stånd. För 30 år sedan 

 var driften mycket mer extensiv, och erforderliga nybyggnader hava icke 

 kunnat ske lika fort som behovet av arbetskraft vuxit. Man måste enligt min 

 uppfattning fasthålla. att det i ifrågavarande hänseende icke i första hand är 

 arbetsgivarens uppgift att tillgodose jordbruksintresset för en samling jord- 

 brukare, utan att skapa goda levnadsvillkor för en samling skogsarbetare — 

 närmast jämställda med industriarbetare — som han behöver för en rationell 

 drift av sin skog. 



Då är frågan vad som skall kunna göras för att trygga detta behov. Det 

 är väl icke möjligt att ordna denna sak genom upplåtelser på lång tid, då man 

 icke kan få den arbetsprestation, som man önskar, fixerad för denna tid. Jag 

 tror, att dessa lägenheter för skogsarbetare närmast äro att jämställa med de 

 bostäder, som industriarbetarna ha fått att begagna och att det därför borde 

 vara riktigare att gå efter hyreslagen, där man tillerkänner hyresgästen vissa 

 naturaförmåner, såsom viss rätt till avkastningen och viss mindre areal av 

 jorden. Man skulle alltså upplåta jorden mot ett hyresavtal, men på samma 

 gång skydda innehavaren av stället mot att lida förlust genom att vid ett 

 avträde utan ersättning avstå de förbättringar, som han eventuellt åstadkom- 

 mit på jorden. Det är visserligen sant. att vissheten att få glädja sig åt 

 frukterna av sitt arbete har han icke på samma sätt, som om han hade kon- 

 trakt på längre tid, men jag tror, att det i detta fall är ofrånkomligt, att 

 skogsägaren tryggar åt sig tillgång på arbetskraft och att han dessutom skapar 

 trvgghet åt arbetaren att få full ersättning för vad denne lagt ned på jorden 

 utan att kunna draga nyttan därav. Jag menar, att detta även ur national- 

 ekonomisk synpunkt måste anses tillfredsställande 



Skogschefen Nilsson : Landshövding Holmquist nämnde, att torparna 

 äro su inbundna och så litet meddelsamma, att de draga sig för att sätta 'jina 

 namn på listor. Sant är nog detta till viss grad, och jag sätter själv icke 

 så stort värde på negativa opinionsyttringar av ifrågavarande slag från torpar- 

 na. Men jag har sagt, att, om dessa långa arrendetider vore ett huvudvillkor 

 lör att torparna skulle kunna trivas, man säkerligen fått något uttryck för 

 detta vid mina förevarande förfrågningar. Sådana urskogsförhållanden hava 

 ^i icke i min hemtrakt, att innebyggarna, när de äro av verkligt avvikande 

 mening i en för dem betydande sak, icke säga ifrån. Torparna äro hos oss 

 organiserade inom större delar av förevarande förvaltningsområden och de 

 hava särskilda styrelser, som icke äro ovana att framföra deras meningar. 



^Man förbiser nog här, att det icke går an att betrakta dessa skogsarbetare- 

 lägenheter såsom jordbrukslägenheter, och det är säkerligen så, att omöj- 

 ligheten att göra långa arbetsavtal i förening med kontrakten varit främsta 

 orsaken till, att våra torpare icke begärt långtidskontrakt. Jag är helt ense 

 med överdirektör af Wahlberg därom, att vi böra sträva efter att få en god 



Ö- SkogS7'årds föreningens Tidskri/t igio. Serien A. 



