84 DISKUSSION 



icke vill binda sig för en längre tid framåt. Genom upplåtelse på längre 

 tid komme brukaren att känna sig tryggare; det ligger i sakens natur. Mei? 

 då gäller det att övervinna de svårigheter, som inledaren talade om, svårighe- 

 terna att fixera ackordspriserna för en så lång tid som lo — 15 år. Jag kan 

 icke förstå annat än att det ligger bra nära till hands att övervinna dem ge- 

 nom hjälp av vår nya socialstyrelse. Vi skola låta dagsverks- eller ackords- 

 prisen glida enligt socialstyrelsens levnadskostnadsindex. Jag såg härom- 

 dagen i tidningarna, att socialstyrelsen tänkte utvidga sin verksamhet så att 

 dessa indexsiffror skulle uppgöras länsvis, men även om detta nu icke blir 

 förhållandet, så räcker riksindexen att föra till målet, dvs. få en fullgiltig 

 regulator för löneskalans växlingar under en längre arrendeperiod. Det synes 

 ligga bra nära till hands att arbetslönerna regleras efter levnadskostnaderna. 

 Socialstvrelsen publicerar visserligen sin levnadskostnadsindex numera fyra 

 gånger om året. Alen att priserna växla under året betyder i föreliggande 

 fall ej så mycket, utan synes tillräckligt att vi taga till utgångspunkt endast 01 

 levnadskostnadsindex för varje år för regleringen av lönerna. Jag gillar 

 alltså fullständigt det syftet hos arrendelagstiftningen, att det bör vara 

 långa arrendetider, 10 — 15 år, och sedan bör det icke möta några svårigheter 

 att bestämma de årligen återkommande variationerna. 



Beträffande punkt 2, eller att arrendatorn skulle ha rättighet att vid arren- 

 detidens slut få ersättning för gjorda uppodlingar, så kan jag icke se annat 

 än att det bör ligga i jordägarens och det allmännas intresse, att en sådan be- 

 stämmelse inflyter. Dessa odlingar äro för övrigt av bra liten betydelse för 

 jordägaren, ty odling är ett drygt och kostsamt arbete för odlaren varför han 

 nog i regel ej kan åstadkomma så mycket i odlingsväg, att det spelar för 

 jordägaren någon större roll att ersätta odlaren för hans möda. Men det är 

 alltid uppmuntrande för arrendatorn att veta, att han får ersättning för detta 

 arbete. 



Beträffande den tredje punkten, att jordägaren skall vara skyldig att göra 

 alla nybyggnader och verkställa alla större reparationer, så har jag under 

 många år förfäktat den synpunkten. Jag har ansett det vara galet, att dessa 

 små brukare skola vara skyldiga att vidkännas kostnaderna 'för repara- 

 tioner, framför allt större sådana. Jag har sett upprörande exempel på att 

 brukaren måst sälja sin enda ko, därför att han tvingades lägga nya tak på 

 ett par hus. Sådant verkar upprörande, och det skulle visa en dålig politik, 

 om en sådan bestämmelse skulle stå kvar, att brukarna på våra skogstorp 

 skulle vara skyldiga att underhålla husen, framför allt när det gäller det yttre 

 imderhållet, eller att de skulle tvingas utföra nybyggnader. 



Beträffande sista punkten är det självklart, att jordägaren icke vill lägga 

 sådana band på arrendatorn, att denne hindras att sköta sitt jordbruk, ty det 

 vet var och en, att det är ett livsvillkor för honom att det lämnas honom 

 tid övrig att skcUa sin åkerlapp. 



Skogschefen Nilsson: Gent emot över jägmästare Wallmo vill jag fram- 

 hålla, att jag icke på förhand vill godtaga de särskilda indextal för skogs- 

 bruket, f.ocialstyrelsen eventuellt kan kjomma att framlägga, såsom goda 

 grunder för glidande löneskalor. Alan behöver nog någon erfarenhet härut- 

 innan, innan ett omdöme är möjligt. Saken är nog icke så enkel, som den 

 vid första påseende kan synas vara. Om t. ex. de bofasia arbetarnas natura- 



