ARREXDELACSTIFTMNGEX FoR SKOGSBYGDENS SMÅBRUK ST 



få arbetsgivarna träffa avtal med arbetarna och därvid avgöres. huru pri- 

 merna för en kortare period skola bestämmas. Det är emellertid skilda förhål- 

 landen inom olika delar i landet. Tag undrar därför, om man inte kunde 

 ordna saken så, art arbetarna och arbetsgivarna genom delegerade bestämde 

 den taxa. som skall gälla. Då skulle man kunna gå med på en längre avtals- 

 tid. 



Överjägmästare Wallmo: En föregående talare har här framkastat ett 

 spörsmål. s;m möjligen ligger utom ämnet, nämligen rörande sättet för er- 

 sättnings utgående till vederbörande brukare för utfört arbete. Den saken 

 är ju icke direkt föremål för diskussion i dag utan här gäller, enligt vad 

 föredraganden påpekade, frågan om arrendelagstiftningen och i vad mån den 

 kan jämkas för att skipa rättvisa mellan de båda parterna och även för att 

 trygga skogsbrukarens ställning. Men efter som man upptagit detta spörsmål 

 och det är åtskilligt av vad som yttrats, som jag icke kan lämna oanmärkt, 

 så måste jag ingå i svaromål. Herr Dybeck framkastade nämligen bland 

 annat det märkliga påståendet, att man borde se till att fasta arbetare, åt 

 vilka byggdes lägenheter, skulle ha mera betalt för utfört arbete i skogen än 

 lösa arbetare. Men detta är väl alldeles awita. om jag så får säga, t}- det 

 måste väl finnas litet rättvisa även i den nytid. som nu inträtt. Det är ju så. 

 att det är icke nog med att de gamla torpen måste ersättas och nya byggas 

 och detta icke endast på kronans mark utan även på enskild mark, men innan 

 man företager sig något sådant, som att lägga ner penningar på torpen — 

 vilket kan vara ganska dyrbart — så måste man väl ha rätt att uppställa kal- 

 k\-ler över bärigheten. Ar det så. att man icke kan upprätta sådana kallc^Ier 

 utan hänvisas till en oviss framtid och brukaren samtidigt tillförsäkras högre 

 ersättning än den lösa arbetaren, då är skogsägaren nästan under isen. och detta 

 kommer att lägga en hämsko även på utvecklingen av skogsarbetaretorpen. 

 Denna utveckling är ju en sak, som gagnar det allmänna, icke endast skogs- 

 arbetaren, ty ju mera torp. som kunna anläggas, desto mera gagnas det all- 

 männa. Ett sådant tillvägagångssätt som herr Dybeck skisserat skulle mot- 

 verka utvecklingen och framför allt skapa ett osäkerhetstillstånd, som för 

 framtiden skulle omöjliggöra anläggningen av skogstorp. 



\ ad beträffar kolonisationerna i Norrland så måste man söka se till. att 

 kolonisterna därstädes erhålla så fri ställning som möjligt och att de få 

 bestämma, var de vilja arbeta. Men frågan i dag gäller brukarna på skogarna 

 i södra och mellersta Sverige, och då ställer sig frågan på annat sätt. Vi 

 veta beträffande lösa arbetare — det är här icke endast fråga om huggare 

 utan även körare — att de ofta komma långAäga ifrån och bo i timmerkojor 

 och upphandla sina varor i den mer eller mindre avlägset belägna handels- 

 boden. Skall man då begära, att de skola utföra sitt arbete för mindre 

 ersättning än de egna brukarna, som bo i varma hus och som ha andra för- 

 måner? Det är väl alldeles orimligt, utan man måste som sagt se till. att det 

 blir litet rättvisa till finnandes. 



Beträffande frågan, huru dessa prisnotor skola beräknas, är det en sak. 

 som faller utanför denna diskussion, men även här få vi tänka på konkur- 

 rensen, och om det är en jordägare, som håller allt för otillfredsställande pris. 

 så träffas han själv därav därigenom att brukarna gå från honom. Tag tror 

 därför, att denna fråga kan bäst lösa sig själv. 



