LARS-GUNNAR ROMELL 



NÅGOT OM ARTBILDNINGS- 

 PROBLEM. 



Man torde kunna säga, att intet botaniskt eller zoologiskt problem 

 har det dominerande allmänna intresse som artbildningens. 

 Det berör på det intimaste vår uppfattning av hela den levande 

 naturen och därmed av åtminstone en viss sida hos oss själva. Varje 

 ny teori på detta område har ju även alltid blivit känd och diskuterad 

 i vida kretsar och sträckt sina verkningar långt utöver de rent biologiska 

 problemens sfär. Man tanke på Darwin och hans enorma betydelse — 

 direkt eller indirekt — för snart sagt alla områden av mänskligt tänkande, 

 på DE Vries" mutationsteori och på mendelismen, som nu som bäst 

 håller på att populariseras genom otaliga tidningsartiklar och böcker. 

 Vi ha i Sverige på nära håll bevittnat vilka triumfer mendelistiska 

 metoder firat på kulturväxtförädlingens område, och den tanken ligger 

 nära till hands att med samma metoder sätta i gång en förädling av 

 skogsträd. Man har full rätt att vänta, att virkesproduktionen genom 

 framställning och införande i skogsbruket av lämpliga kulturraser med 

 ett slag skulle kunna höjas kvalitativt och kvantitativt med enorma 

 belopp, om också å andra sidan så ofantliga praktiska svårigheter 

 ställa sig i vägen för detta förädlingsarbete, att det hela ännu endast är 

 en framtidsdröm och säkert länge kommer att så förbU. Så mycket är 

 visst, att den skogsman, som har sinne för de långa perspektiven, har 

 även ett speciellt intresse att vaket följa artbildningsproblemets utveckling. 

 Ty man må ej förglömma, att den modärna genetiken ingalunda har 

 löst detta problem i dess helhet. Man bör ej blunda för möjligheten av 

 att en ökad teoretisk insikt i artbildningsfrågorna kan sätta o.ss metoder 

 i händerna, som bättre kunde ägna sig för skogsbrukets objekt än de 

 korsnings- och isoleringsmetoder, som varit av så stor nytta vid förädlingen 

 av sädesslagen. 



Vi dristade oss nyss påstå, att genetiken ej löst artbildningsproblemet 

 i hela dess vidd. Enstaka mendehster äro optimistiska nog att påstå 

 motsatsen. Att deras mening ej delas av majoriteten botanister och 



