OM ARTBILDXINGSPROBLEM 97 



sina parceller med en mycket svag uppslamning av modifikationsbakterier i 

 vatten, lät sedan parcellerna ligga en månad utsatta för mycket regn och 

 sådde därefter i den så behandlade marken i 600 lönnfrukter, av vilka alla 

 tttom 18 kommo upp. Av plantorna blevo i 578 normala och 4 den 

 nya formen. I de 4 vita plantorna kunde modiflkationsbakterien påvisas. 

 Redan den yttre bilden av detta försök är mycket intressant, då den 

 ger rum för den förmodan, att åtskilliga mutationer, närmast då klorofyll- 

 mutationer, vilka man tolkat som spontana, i själva verket kunnat orsakas 

 på något liknande sätt. Hade VAN DER WoLK ej på förhand känt 

 sina mutationers natur hade han säkert aldrig i dessa 4 plantor sökt och 

 funnit deras > modifikationsbakterie-. Om den teoretiska betydelsen i 

 övrigt av resultaten skola vi först tala, sedan vi redogjort för de åter- 

 stående försöken. 



VAN DER WOLK sökte nämligen på ett originellt sätt, med en djärv 

 kombination av fakta, avlägsna bakterien ur de angripna skotten, så att 

 säga sterilisera dem, för att kunna studera deras sätt att förhålla sig, 

 sedan orsaken till förändringen bortfallit. 



A ett fält, där van der Wolk botaniserat sedan år tillbaka, märkte 

 han en dag en sjukdom på några mållor, som vid närmare undersökning 

 visade sig orsakad av en mögelsvamp, vilken frän rötterna och rothalsen 

 trängde uppåt genom växtens vävnader. De sjuka mållorna visade nu 

 den egendomligheten, att de stjärnformiga hopar av kalciumoxalatkristal- 

 ler, som normalt träffas i vävnaderna, förekommo ovanligt sparsamt eller 

 helt saknades. Emellertid äterfunnos kristallerna på annat ställe och i 

 annan gestalt än vanligt, nämligen som ytterst små, nästan ultramikro- 

 skopiska kristaller, ordnade i form av en cylinder omkring mögelsvampens 

 hyfer. Hos plantor, som överle\ at svampangreppet, blevo dessa kristall- 

 cylindrar allt trängre emot spetsen av hyftrådarna, och kristallerna kunde 

 till slut iakttagas till och med inuti hyftråden, som då var död. Det hela 

 gav intrycket, att mållan, för att tala teleologiskt, använde oxalatet som 

 försvarsmedel mot parasiten. 



van der Wolk isolerade nu genom söndermalning och separering 

 med vatten ett kvantum kristallhopar ur friska mållor och så att säga 

 vaccinerade med denna kristallgröt, utstruken på sterila bomullstussar, 

 vita (alltså bakterieangripna) skott. Han väntade sig att få se skotten 

 återtaga utseendet av normala lönnkvistar för den händelse desinfektionen 

 skulle lyckas. Därav blev emellertid intet. Alla skott blevo vita som 

 förut och behöllo sina andra avvikande kännetecken under hela den tid, 

 observationerna varade, d. v. s. flera år. Emellertid påstår VAN DER WOLK 

 att hans desinfektionsförsök ändock lyckats, detta på följande grunder. 

 I snitt av desinficierade skott kunde i motsats till ej desinficierade inga 



7- Sko^s7'iirtis/o>-eiiingens Tidskrift igzo. Serien A. 



