100 LARS-GUNXAR ROMELL 



Hur man vänder på saken, är det alltså litet svårt att rangera in 

 VAN DER WOLKS resultat i genetikens kategorier. De synas vilja spränga 

 gränserna mellan modifikation och mutation, vilka den modärna genetiken 

 murat så grundfasta. 



Dessutom synas flera detaljer i undersökningen intressanta och lovande 

 ur skogsbotanisk synpunkt. Jag tänker först på det märkliga förhållandet, 

 att närvaron av en viss organism i en växts vävnader kan, utan att 

 verka märkbart skadligt (annat än indirekt; en helt vit lönnplanta måste 

 ju dö av svält), så genomgripande förändra denna växts, man kan säga, 

 samtliga synliga karaktärer. Med tanke på hur \anligt symbiosfenomenet 

 är i naturen (mykorhiza!) är detta ett resultat, som förtjänar hållas i 

 minnet. Vidare är vaccineringen med kalciumoxalat ett intressant nytt 

 uppslag, som kanhända kan byggas vidare på. Närmast för trädgårds- 

 odlingen kunde en användbar kemoterapi för växter få stor betydelse. 

 VÄNDER WOLK är själv sysselsatt med att utföra detta uppslag närmare. 

 I övrigt blevo hans vackra försök tyvärr hastigt och omilt avbrutna som 

 en indirekt följd av kriget: marken, där han hade sina kulturer, plöjdes 

 under matbristens dagar upp för plantering av matnyttigare saker. Det 

 skulle vara därför som särskilt korsningsförsöken lida av den genomgående 

 svagheten, att materialet är så sparsamt. Man vill gärna hoppas, att 

 det ej är bokstavligt sant, när VAN DER WOLK uppger, att allt hans 

 material blev offer på krigsgudens altare. 



Litteratur. 



Till allmän orientering i den modärna ärftlighetsläran kan för svensk publik 

 först och främst anbefallas Johannsens klara, kritiska och lättlästa bok: Arve- 

 lighed (Köpenhamn 1 9 1 7 ; även i svensk översättning av R. Larsson), Den 

 mest ortodoxa mendelismens ställning till artbildningsproblemen är kort och klart 

 framställd i Heribert-Nilssons »Naturens ändamålsenlighet» (Bonniers pop. -vet. 

 avh. 43, Stockholm 19 17). Nilsson-Ehle, representant för en moderatare stånd- 

 punkt, har behandlat samma sak fängslande och inom en snäv ram ganska 

 uttömmande i en liten uppsats, som ej kan nog varmt anbefallas ej minst 

 intresserade skogsmän »Vilka erfarenheter hava hittills vunnits rörande möjlig- 

 heten av växters acklimatiseringr» ; Lantbruksakademiens handl. och tidskr. 

 1914, sid. 537). 



