122 



IN MEMORIAM 



han beklädde till sitt avsked den 

 1904. — Bland andra uppdrag 



Vix 



E. KlNHERt; oinkr. ^o ar. 



av mera allmän natur, som Kinberg 

 under sin krafts dagar mottog, må 

 här erinras om följande. 1891 kal- 

 lades K. till ledamot av kommittén 

 för utredning av frågan om möjlig- 

 het för obemedlade och mindre be- 

 medlade att bilda egna jordbruk, 

 den s. k. jordbrukslägenhetskom- 

 mittén; 1893 blev K. ledamot av 

 kommittén för utarbetande av för- 

 slag till omorganisation av Djurgär- 

 dens styrelse och reglering av Djur- 

 gården; igoi kallades K. till leda- 

 mot av den stora s. k. Norrlands- 

 kommittén och 1907 till ledamot av 

 den s. k. Norrländska skogsvårds- 

 kommittén. Aren 1904^ — 09 var Kin- 

 berg ledamot av riksdagens första kammare såsom representant för 

 Västerbottens län. 



Då Kinberg år 1866 fick sin tjänstgöring förlagd till övre Norrland 

 hade där ännu inga som helst ansatser till verklig skogsskötsel hunnit 

 att göra sig gällande. Visserligen utstämplades skogen för avverk- 

 ningen, men, då endast de grövre träden hade saluvärde, kunde icke 

 vid stämplingen beståndsvårdens fordringar tillgodoses genom ett skog- 

 ligt sett riktigt uttagande av avverkningen. Det blev i stället att blott 

 taga med alla träd till den lägsta dimension, som förmådde att uppbära 

 avverknings- och flottningskostnaderna. Detta tröstlösa förhållande för- 

 slöade personalen och många vågade icke hoppas på någon förbättring 

 i detta avseende under överskådlig tid. För åtskilliga nitiska tjänste- 

 män blev därför deras förnämsta uppgift att på allt sätt söka stävja 

 det rådande baggböleriet å de allmänna skogarna, vilket då pågick i 

 en skala, som den nuvarande generationen knappast kan tänka sig. 

 Kinberg hade dock en mera optimistisk syn ifråga om de framtida 

 möjligheterna för en bättre skogsskötsel och därmed följande uthåUig 

 skogsavkastning även för det övre Norrland. För mitt minne står liv- 

 ligt ett sammanträffande med Kinberg i Luleå sommaren 1879, då han 

 med ungdomlig livlighet sökte i detta avseende övertyga några, som 

 ställde sig mera tveksamma beträffande möjHgheterna för en mera ut- 

 vecklad skogsskötsel i Norrbotten. Som t. f. skogsinspektör därstädes 



