SKOGSLAGSTIFTNINGENS MÅL OCH MÖJLIGHETER 131 



Man får dock inte överdrha. Om en organisation av vår skogshus- 

 hållning på lämpliga företag skulle skapa den bästa förutsättningen för 

 en rationell skogsvård, någon osviklig garanti innebär den icke. Det är 

 ju dessutom ett önskemål, som icke inom rimlig tid kan bli förverkligat 

 — varken det allmänna eller enskilda stora kapitalstarka företagare kunna 

 bli uteslutande ägare till våra skogar. Skogslagstiftningen får då gå 

 efter den andra linjen: att uppställa vissa minimalfordringar — ev. olika 

 i olika fall — för skogsvårdens rätta bedrivande. 



Därvid kommer lagstiftningen att föreskriva en viss metod med större 

 eller mindre svängrum för den enskildes fria rådighet. Kärnpunkten 

 blir alltid, att man ålägger den enskilde vissa uppoffringar, låt vara att 

 dessa uppoffringar äro till hans eget bästa, om ej för stunden så dock 

 i längden. Men när lagstiftningen på detta sätt ingriper reglerande, 

 föreligger alltid den faran, att lagen ej kan lämpa sina bestämmelser 

 efter det levande livets oändligt skiftande krav. Vad som är görligt 

 och räntabelt i skogsbruket växlar efter tid och ort, transportmöjligheter 

 och befolkningsförhållanden, kort sagt, efter allt, som inverkar å prisen 

 på produkterna å ena sidan, och på kapital och arbete å den andra. 

 Det ligger i lagens natur att den måste gå ut ifrån mer eller mindre 

 formella anknytningspunkter, livet är rörligt, lagen är stel. i8g6 års 

 kommitté löste detta problem genom att skapa såsom den själv uttryckte 

 sig »ett levande samfundsorgan» i skogsvårdsstyrelserna, som övervakade 

 den enskilda skogshushållningen och på samma gång kunde understöd- 

 jande ingripa däri. Ju längre man går i reglering, desto större krav 

 ställas på skogsvårdsstyrelserna att driva lagen med måtta och smidigt 

 anpassa sina ingripanden efter de rådande omständigheterna. Otvivelak- 

 tigt är, att dessa styrelser måste utrustas med långt gående befogen- 

 heter, tillräckligt omfattande för att effektuera samhällets berättigade an- 

 språk. Men en god skogsvårdsstyrelse är bättre än en god lag, ty den 

 kan laga efter lägligheten. 



Det tillkommer icke mig att ge någon översikt över alla de speciella 

 problem, som dyka upp vid utformandet av en modern skogslagsstift- 

 ning. Det gäller i eminent grad att det önskvärda begränsas av det 

 uppnåeliga och att man ej får gå längre än till vad som uppbäres av en 

 mera allmän opinion. 



Ett svårt problem att lösa är frågan om, i vilken utsträckning man 

 bör fordra en jämnt fördelad avverkning av skogskapitalet. Från eko- 

 nomisk synpunkt gäller, att när en skog nått sin ekonomiska mognad, 

 så bör den avverkas och kapitalet frigöras, även om detta skulle tempo- 

 rärt medföra något som ter sig som en överavverkning. Med växlande 

 konjunkturer och därmed växlande prislägen förflyttas tidpunkten för 



