RÖTSKADOR I LAGRAD PAPPERSVED 155 



7 stockar. Det kan ju möjligen s}-nas, som om undersöknings- 

 materialet blev väl knappt tillmätt, för att resultatet skulle kunna göra 

 anspråk på någon högre grad av tillförlitlighet. Tiden tillät emellertid 

 icke en ytterligare provtagning, och för övrigt är det min övertygelse, 

 att ökat material icke skulle ha påverkat resultatet i nämnvärd grad. 

 Detta därför, att fruktkropparna visade en mycket likformig fördelning 

 inom de olika vältorna; här och var gjorda försök ådagalade ävenledes, 

 att rötorna ägde en mycket jämn spridning. 



De utvalda stockarna numrerades i löpande följd från marken och 

 uppåt. De sektionerades därefter pä var tredje engelska fot, och tris- 

 sor uttogos pä dessa punkter; även stockarnas ändtrissor tillvaratogos. 

 På samtliga avskärningar visade Coräci/nu-vötan ett väsentligen likartat 

 och mycket karakteristiskt utseende. Den kan betecknas som en typisk 

 ytröta, d. v. s. den hade från stockens hela yta trängt in i veden till 

 ett växlande djup på olika punkter. Man skulle kanske föreställa sig, 

 att stockens ändytor vore de enda ingångsportarna för svampen. Denna 

 eventualitet är emellertid utesluten, när virket som i förevarande fall är 

 randbarkat. Men även om detta icke skulle vara händelsen, blir infek- 

 tionen det oaktat icke begränsad till ändytorna, ty barken själv utgör 

 en tillräckligt god grobädd för sporerna, och hyferna tränga från denna 

 med lätthet vidare in i veden. 



På grund av svampens angreppssätt är det sålunda klart, att rötan 

 inom en och samma stock icke har något enhetligt ursprung såsom 

 exempelvis en rotröta. Den grundlägges mer eller mindre samtidigt 

 på ett flertal punkter och sprider sig därefter både i stockens tvär- och 

 längdriktning. De många, till en början isolerade rötorna komma där- 

 för att med tiden flyta samman, och stockens hela ytved blir på detta 

 sätt angripen i växlande utsträckning. Att genom lumpning göra sig 

 kvitt de rötskadade partierna är i fall som detta givetvis omöjligt. 



På ett tvärsnitt visa de bruna rotpartierna en utpräglat radiär anord- 

 ning. Ofta äga de även en mer eller mindre skarpt triangulär begräns- 

 ning, d. v. s. en sektor av ytan är helt omvandlad i röta (fig. 4). Denna 

 bild står i samband med hyfernas benägenhet att under framträngandet 

 mot vedens inre delar följa märgstrålarna, vilka som bekant innehålla 

 näring i mera lättillgänglig form. Xägon kraftigare destruktion av ved- 

 cellerna (trakeiderna) har icke ännu inträtt. En mikroskopisk gransk- 

 ning visar endast fina perforationer i väggarna, där de ytterst smala, 

 ofärgade hyferna banat sig väg, och för övrigt inom cellrummen fritt 

 förlöpande hyfer. Man finner även, att hyferna med förkärlek uppsöka 

 ringporerna för ett genombrott, vilkas tunna mittlamell erbjuder ett jäm- 

 förelsevis obetydligt motstånd. I detta avseende visar Corticium evol- 



