RÖTSKADOR I LAGRAD PAPPERSVED 157 



att om rotveden i stockändan tankes sammanförd till en cirkelyta, den- 

 nas diameter ej överstiger hälften av hela stockens diameter i samma 

 ända» (sid. 9). Jag har velat anföra detta, då de föreliggande rötska- 

 dorna härigenom komma till sitt rätta värde. Dock bör det i detta 

 sammanhang påpekas, att det icke är nog att enbart undersöka stock- 

 ändar, om det gäller att fastställa omfattningen av en Cojiicium-xöl^. 

 Detta framgår utan vidare av vad som ovan sagts om svampens an- 

 greppssätt; i själva verket inträffar det icke sällan, att stockar med full- 

 ständigt friska ändytor det oaktat kunna vara mycket svårt skadade. 



Den förlust i massa, som »barkningsproceduren» normalt medför vid 

 tillredning av fullständigt friskt virke för sulfitkokning, är som bekant 

 avsevärd, i synnerhet för klenare dimensioner. Om Corticium-^^^åsX 

 virke skulle användas, blir virkesförlusten givetvis betydligt större, då 

 »barkningen» i sådant fall måste drivas så långt, att rötan fullständigt 

 avlägsnas. Därvid kommer emellertid en icke oväsentlig kvantitet frisk 

 ved att få gör-a rötan sällskap, dä rötan som nämnt icke helt och hål- 

 let uppfyller den ytliga vedmantel, inom vilken den är utvecklad, utan 

 uppträder i stråk, mellanlagrade av oangripna sträckningar. Den beräk- 

 ning av virkesförlusten, som uppstått genom röta i de undersökta väl- 

 torna, har gjorts under denna förutsättning. Jag har alltså mätt dia- 

 metern på de uttagna trissorna i den radie, där rötan nådde längst in 

 under ytan, och en cirkelring med samma bredd har betraktats som 

 oanvändbar. Denna »rötyta> har därefter beräknats i procent för 

 varje sektion, och förhållandet mellan frisk och skadad ved kunde på 

 detta sätt erhållas för såväl enskilda stockar som stockserier (vältor). 



Då rötskadorna okulärt värderades, kunde man förmoda, att minst 

 50 ?o av virket i de svårast angripna vältorna skulle vara värdelöst för 

 sitt ändamål. Av de följande tabellerna framgår emellertid, att för- 

 hållandet i själva verket gestaltade sig betydligt ogynnsammare. För se- 

 rierna I och II om resp. 17 stockar^ stiga rötvedsprocenterna till 

 icke mindre än 90,5 och 84,7; som användbara återstå sålunda endast 

 9,5 resp. 15,3 % . I praktiken är det dock icke möjligt att utnyttja en 

 sådan obetydlig kvantitet, ekonomiskt kan det under inga omständig- 

 heter bliva. ^lan måste därför beteckna de tvenne vältor, från vilka 

 dessa serier härstammade, som helt och hållet oanvändbara för deras 

 ursprungliga ändamål. 



^ Stocken n:r 7 var visserligen fri från Corticium-x'ö\.2.^ men hade en genomgående rot- 

 röta och var av denna anledning fullständigt oanvändbar. I föreliggande fall bör den dock 

 betraktas som frisk. Den sektionerades emellertid icke. Om man antar, att sektionernas 

 .sammanlagda yta för denna stock är lika med medeltalet av motsvarande värden för stoc- 

 karna n:r I — 6 eller 0.07498 m*, och om man låter även denna kvantitet ingå i beräkningen 

 av rötprocenten för hela serien, sjunker denna till 77,6%, en siffra, som med största san- 

 nolikhet betecknar ett minimivärde. 



