RÖTSKADOR I LAGRAD PAPPERSVED 159 



däremot, som var starkt angripen, innehöll likaledes \irket av medel- 

 måttig växt. Flera stockar ägde Cortidi/m-{ruktkroppa.r endast å änd- 

 ytorna, men visade sig det oaktat vara behäftade med ytröta utefter 

 hela sin längd. Xågra särskilda prov för undersökning togos icke. 



Som ovan nämnts, granskades även några vältor i närheten av Svart- 

 älvsbron. Detta virke, som var hugget vintern 1917 — 19 iS, förekom 

 både i 4 och 2 meters längder. Det hade flottats frän avverknings- 

 trakten under sommaren 19 18, varefter det upplagts i omedelbar när- 

 het av vattendraget. Ur 4-raetersvältorna hade det klenare virket blivit 

 uttaget; det återstående var ganska grovt — maximidimensionen ut- 

 gjorde 2^ cm i topp — ■ och därtill synnerligen frodvuxet. Stockarna 

 voro alldeles vita av Corädu?u4niktkvoppai\ vilka i oavbrutna sträck- 

 ningar särskilt koncentrerade sig på barkrändernas kanter, där den le- 

 \ ande innerbarken blivit snett genomskuren. Även ändy torna voro över- 

 dragna med fruktkroppar. Redan av dessa iakttagelser torde det vara 

 klart, hur detta virke var beskaffat. De försök, som gjordes, bragte 

 också överallt i dagen en mycket kraftig ytröta. Utan att ha insamlat 

 material för en mera ingående undersökning, vågar jag alltså hålla töre. 

 att virkespartiet i sin helhet blivit oanvändbart. 



Den i omedelbar närhet liggande vältan med 2-metersved innehöll 

 klenare dimensioner — 7,5—10 cm:s toppmått. Virket var avverkat 

 vid samma tid och hade ävenledes flottats under följande sommar. Ef- 

 ter uppdragningen på land hade stockarna korslagts. Icke iör ty \ar 

 detta virke lika hårt angripet som den grövre 4-metersveden. En del 

 stockar voro vid tillfället så vattendränkta, att de sjönko, då de utfördes 

 i älven. 



Sedan härmed undersökningens direkta resultat blivit framlagda, åter- 

 står det att närmare skärskåda de omständigheter, som kunna ha varit 

 orsak till denna osedvanligt kraftiga lagringsröta, och att undersöka 

 möjligheterna för ett föreb\-ggande av liknande skador. 



Man torde kunna förutsätta, att Corticiiun-rötor av en sådan styrka 

 som de nu skildrade höra till sällsyntheterna, ty eljest borde de säkert 

 långt före detta ha tilldragit sig uppmärksamheten. Det är därför mycket 

 sannolikt, att alldeles speciella förhållanden samverkat till att påskynda 

 rötut\-ecklingen, och det gäller sålunda att komma till klarhet i denna 

 punkt. Av min ovan lämnade redogörelse framgår, att rötskadorna icke 

 uppträdde med samma intensitet inom samtliga undersökta vältor. De 

 svåra angreppen förekommo endast på virke, som hade avverkats under 

 vintern 1917 — 19 18. och av detta egenthgen endast på de mera frod- 



