160 TORSTEN LAGERBERG 



vuxna sortimenten. Man har därför med största sannolikhet att söka 

 orsaken till denna olikformiga fördelning i några för svamputvecklingen 

 speciellt gynnsamma klimatiska betingelser under är 191 8. Härtillkom- 

 mer emellertid som ett andra viktigt moment, att virket i och för sig 

 allt efter växlande växtlighetsgrad förhåller sig väsentligen olika mot 

 angripande rötsvampar. Att man icke har anledning att tänka sig de 

 avhandlade rötorna förorsakade av någon osedvanligt kraftig infektion 

 genom sporer, har jag redan tidigare påpekat. Då Corticiinn evolvens 

 måste räknas till våra allmännaste träsvampar, så äro dess möjligheter 

 för infektion alltid stora. 



Av de klimatiska betingelser, som influera pä svamparnas utveck- 

 lingshastighet, äro temperatur och den genom nederbörd och luftfuktig- 

 het givna vattentillgången i substratet de viktigaste. 



Beträffande temperaturen vet man, att svampar i allmänhet äro 

 betydligt mindre fordringsfulla än kanske flertalet andra växtformer. 

 Många parasitiska arter växa sålunda endast under den tid, då värd- 

 växten själv befinner sig i vila, d. v. s. efter bladfällningen på hösten 

 och före lövsprickningen på våren, ja, en del kunna till och med ut- 

 veckla sig under vintern, så snart temperaturen stiger över fryspunkten, 

 så exempelvis Collyhia velutipes och Lophodermium pinastri, för att 

 endast nämna några, men det säger sig självt, att tillväxten vid låg 

 temperatur icke kan vara vidare livlig. Även Corticiinn evolvens är med 

 säkerhet en form med relativt små värmekrav, och det är därför icke 

 antagligt, att temperaturen spelat någon mera betydande roll vid rötut- 

 vecklingen i pappersveden. 



Den utslagsgivande faktorn måste därför vara vattnet, eller fastmera 

 vatten och luft i förening. För att ett svampmycel över huvud taget 

 skall kunna tillväxa, är det nödvändigt, att substratet håller en viss 

 fuktighet. Lufttorrt virke, som allt efter luftens varierande fuktighetsgrad 

 innesluter 7 — 15 ?o vatten i sina cellväggar (s. k. imbibitionsvatten), är 

 därför i regel oåtkomligt för rötsvampar. Ett bekant undantag i detta 

 avseende utgör den allmänna hussvampen, Merulius lacrynians, dock icke 

 i så måtto, att den med hänsyn till sitt vattenbehov skulle avvika från 

 andra rötsvampar. Dess förmåga att angripa lufttorrt virke beror därpå, 

 att den uppandas cellulosan i veden så intensivt, att därigenom upp- 

 kommer flytande vatten i så stor mängd, att det kan giva substratet den 

 för svampens vidare utveckling erforderliga fuktigheten. Hussvampen 

 blir därför bland träfördärvande svampar en särskilt allvarlig form, då 

 den kan skapa sig utvecklingsmöjligheter i substrat, som äro fullständigt 

 utom räckhåll för andra arter. Dessa och bland dem Corticinm evolvens 

 fordra med nödvändighet en högre vattenhalt i virket, för att kunna ut- 



