RÖTSKADOR I LAGRAD PAPPERSVED 161 



veckla sig. Säkerligen är optimum i detta avseende variabelt allt efter 

 arterna, men för närvarande känner man icke mycket härom. Allmänt 

 bekant är emellertid, att för hög vattenhalt har alldeles samma verkan 

 som för låg på svampmycelens tillväxt: denna avstannar, sä snart en 

 viss vattenhalt överskrides. Vattnet förekommer då icke längre enbart 

 som imbibitionsvatten utan utfyller till största delen själva cellrummen, 

 vilka tidigare inneslutit luft. Det blir alltså proportionen mellan luften 

 och vattnet i veden, som kommer att bestämma, om en röta skall ha 

 några utvecklingsmöjligheter eller icke. 



Liksom de flesta andra organismer behöva svampmycelen ha tillgång 

 till fritt syre för att kunna existera; häri ligger alltså vedluftens be- 

 tydelse. Om virket är vattendränkt, borttar svampen snart syret ur den 

 luftkvantitet, som det eventuellt ännu kan innehålla, och även det syre. 

 som finnes löst i vedens vatten, blir så småningom förbrukat. Xytt syre 

 tillföres visserligen genom dittusion från den omgivande atmosfären, men 

 denna process förlöper icke nog snabbt för att tillfredsställa svampens 

 behov. Ett av de säkraste medlen att förhindra rötutveckling och över 

 huvud taget varje slags svampvegetation i virke är därför att hålla det ned- 

 sänkt under vatten, såsom det exempelvis sker i sågverkens timmermagasin. 



Att växlingar i granvedens anatomiska struktur böra stå i ett direkt för- 

 hållande till rötornas utvecklingsmöjHgheter är sålunda i själva verket 

 en ganska naturlig sak. De frodvuxna stammarna utgöras till huvud- 

 saklig del av vårved, vars celler äro stora och tunnväggiga och alltså 

 kunna innesluta en avsevärd kvantitet luft eller vatten. Med sjunkande 

 växtlighetsgrad stiger höstvedsprocenten. så att denna slutligen i de 

 mycket trögvuxna kommer att överväga. Höstveden består nu som 

 bekant av tjockväggiga celler med särdeles trånga cellrum; deras luft- 

 och vattenhållande förmåga är därför relativt obetydlig. En bestämd 

 volym frodvuxet virke har därför betydligt större luft- och vattenkapacitet 

 än samma volym senvuxet virke. Med tanke på den roll, som såväl 

 luft som vatten spela för svampmycelens tillväxt, och för vilken ovan 

 närmare redogjorts, blir därför den naturliga följden den. att granved 

 med breda årsringar måste erbjuda svamparna de relativt gynnsammaste 

 utvecklingsmöjligheterna. Härtill kommer ännu en omständighet, som 

 säkerligen är ägnad att ytterligare förklara den snabbare rötbildningen i 

 virke av denna typ. För en ythgt börjande röta. som den nu ifråga- 

 varande, bör ett framträngande mot stammens inre delar gå lättare, där- 

 för att svamphyferna på en och samma vägsträcka här ha att passera ett 

 bet}-dligt ringare antal höstvedsmantlar än i en trögvuxen ved; så vitt 

 man kan döma, bör nämligen höstveden på grund av cellernas tjocka 

 väggar erbjuda ett större motstånd mot perforering. 



