SLUTENHET OCH SLUTEXHETSFAKTORER 169 



allvar upptogos. Visserligen existera pä en del håll i Tyskland, exem- 

 pelvis i Baden, en del försöksjtor, vilka utsatts tidigare i samband med 

 indelningar eller liknande förrättningar. Dessa torde emellertid i all- 

 mänhet ha lidit av bristande planmässighet såväl i fråga om behandling 

 som uppmätning, ett förhållande, som först i och med tillkomsten av 

 förbundet för de tyska försöksanstalterna på allvar förbättrades. 



I värt södra grannland Danmark anträttas emellertid en del torsöks- 

 ytor, vilkas utveckling protokollförts sedan längre tillbaka än ovan nämnda 

 tidpunkt och detta i en sädan form. att de inmätta siffrorna visat sig 

 fullt användbara för noggrannare analyser. För att bestjTka detta på- 

 stående behöva vi endast hänvisa till en av Oppermax {20) bearbetad 

 ekyta med anläggningsår 182S eller till de av samme författare ingående 

 studerade försöksjtorna i bokskog (21), bland vilka tvä stycken här- 

 stamma från början av iS^o-talet. Från 1870- och iSSo-talen blir 

 sedermera antalet ytor större. Det är naturligtvis tack vare tillgången 

 till dessa sedan gammalt behandlade försöksytor, som det danska för- 

 söksväsendet kunnat i så pass hög grad avstå från de omfattande för- 

 söks^^teserier. som för övriga försöksanstalter visat sig nödvändiga. 



Vara svenska förhållanden behöva här knappast omnämnas. Som be- 

 kant tillkom vår försöksanstalt först år 1902, och frän denna tid här- 

 stamma även våra första försöks\tor. — Som av det anförda framgår, är 

 det i allmänhet endast för kortare perioder, som man följt skogsbestån- 

 dens utveckling genom upprepade observationer å samma bestånd. Även 

 om också i ett flertal fall observationsperioden omfattar ända upp mot 

 40 år, försvagas emellertid de erhållna sittrornas värde därutav. att, åt- 

 minstone för bestånd skötta efter de moderna fordringarna pä bestånds- 

 vården, behandlingen under perioden ej har kunnat vara likformig. Åsik- 

 terna angående de beståndsvårdande huggningarnas utförande ha näm- 

 ligen under denna tid i synnerligen hög grad förändrats. 



De första försöken med gallringar förskriva sig frän början av 1 Soo- 

 talet. G. L. Hartig säger sig år 1S45 ^'^^^ den förste, som 40 år 

 tidigare utfört sådana huggningar. Även om detta torde vara en själv- 

 förhävelse. är det betecknande för gallringsfrågans ställning vid denna 

 tid. Länge berörde huggningarna, sedan de väl kommit i bruk, endast 

 döda och döende stammar, d. v. s. de ingrepo ej särdeles djupt i be- 

 ståndets liv och utveckling. Som exempel härpå kan nämnas den i de 

 tyska försöksanstalternas program av år 1875 föreskrivna kraftigaste 

 gallringsgraden. Denna tillåter borttagande av döda, döende, under- 

 tr\-ckta och efterblivna (senvuxnal träd (^7, sid. 241. 417 . Detta pro- 

 gram bibehölls ända till år 1902, då det nuvarande, för de skogHga 

 försöksanstalternas internationella förbund gällande programmet antogs. 



