SLUTENHET OCH SLUTEXHETSFAKTORER 173 



därför knappast finna en, i vilken ej här och där en Uten fläck kan 

 upptäckas, på vilken man kan tänka sig ännu några större eller mindre 

 träd." 



Baur synes för övrigt söka bestånd med största möjliga stam antal. 

 Från denna ståndpunkt skiljer sig ej MaasS {jj) alltför mycket. Han 

 redogör som ovan nämnts ej närmare för sin tydning av begreppet nor- 

 malitet. Vid insamlandet av materialet till tabellerna har dock alldeles 

 tydligt ett maximalt bestand eftersträvats, varvid huvudvikten lagts vid 

 ett stort och jämnt fördelat stamantal. 



Även Flury strävar, som av följande yttrande framgår, efter maximala 

 bestånd (<?, sid. 267): 'Erfarenhetstabellerna representera alltså i sina 

 massa- och tillväxtuppgifter maximalvärden — — ." 



Det är således tydligt, att denna tolkning av begreppet varit synner- 

 ligen vanlig. Ur vilket resonemang densamma framsprungit, är ej heller 

 svårt att förstå. Rätt klart formuleras detta i en av Th. Hartig i 

 A. F. u. J. Z. 1847 publicerad avhandling, i vilken just hithörande frå- 

 gor beröras, lik^-äl utan att ordet normalitet namnes {12). Hartig 

 betonar i denna avhandling orsaken, varför maximala bestånd måste 

 tagas som utgångspunkt för erfarenhetstabellernas uppbyggande. Det 

 är enligt Hartig endast för dessa, som man med någon säkerhet kan 

 antaga frånvaron av störande inflytelser under uppväxttiden. Endast 

 för dessa kan därför med någon säkerhet en enhetlig serie påräknas. 

 Samma synpunkt framhållas för övrigt även av Flury {S, sid. 267). Fun- 

 nes ej detta skäl, skulle säkerligen ett medelgott beståndstillslånd vara 

 lämpligare såsom mera överensstämmande med det i praktiska skogs- 

 bruket förekommande. Det torde varit denna strävan efter enhetlighet 

 i utvecklingen, som föranlett uppställandet av begreppet normalitet, ehuru 

 den sä småningom fått stå tillbaka. Undantag härifrån finnes dock. 



Övergå vi nämligen till en granskning av Weises normalitetsbegrepp, 

 säger han i »die Kiefer» [jp) om sina grundläggande bestånd efter åter- 

 givande av arbetsplanens ord:' — — — ej sådana bestånd, som på små 

 ytor — — — visa bonitetsklassens maximala produktion utan bestånd, 

 vilka visserligen äro att betrakta såsom fullkomliga, men vilka endast 

 visa det bästa, som på större ytor av viss ståndortsklass kan givas av 

 trädslaget i fråga." 



Han frigör sig följaktligen från }-tterligheterna och tar närmast sikte 

 på ett praktiskt maximalbestånd. I en senare avhandling {^o, sid. 142) 

 inskjuter han ytterligare en reservation, i det han påpekar förekomsten 

 av »ein gedrängter Stånd» d. v. s. överslutna bestånd. Han säger näm- 

 ligen: 'därigenom, att man ej framställt även det överslutna bestånds- 

 tillståndet i siffror, (d. v. s. utfört särskilda undersökningar i överslutna 



